354 IVAR TRÄGARDH 



tillhörande godset Saybusch i Galizicn och att den angriper träden ända 

 upp i toppen. 



Egna iakttagelser- 

 Min första bekantskap med tallbocken gjordes i Orsa i början av juli 

 1 91 7 vid undersökningen av tallstammar, som flottningschefen A. LÖF 

 för annat ändamål låtit fälla med regelbundna mellantider under år 1915. 



I dessa stammar funnos talrikt med gångar såväl under barken som 

 djupt inne i veden samt ovala ingångshål och runda flyghål men endast 

 enstaka larver. Vid första påseendet föreföll det, som om de båda slags 

 hålen härrörde från två olika arter, men en närmare undersökning klar- 

 gjorde snart sammanhanget mellan dem. 



Vid samma tidpunkt undersöktes också en s. k. bröte av timmer- 

 stockar, som fällts vintern 1916 — 191 7 och flottats till Orsa samt nu 

 lågo uppdragna på stranden. I ett par av dessa påträffades talrikt med 

 små och halvvuxna tallbockslarver, som vid denna tidpunkt ej ännu 

 begivit sig in i veden utan lågo i breda gångar under barken. 



Något senare, den 12 — 14 juli, påträffades tallbockens gångar även vid 

 Lit i Jämtland, och en lugn och solig förmiddag fångades talrikt med 

 skalbaggar, som kröpo omkring på ett timmerupplag i färd med att 

 fortplanta sig. 



Slutligen anträffades nyligen påbörjade gångar av densamma vid 

 Gammelkroppa den 18 september. 



Det råder därför intet tvivel om, att tallbocken i varje fall i vissa 

 delar av landet är mycket vanlig, och så mycket mera anmärkningsvärt 

 måste det därför förefalla, att den hittills till den grad undgått upp- 

 märksamheten, att inga uppgifter om dess levnadssätt och skadegörelse 

 i vårt land existera. 



De under sommaren 19 17 gjorda iakttagelserna ge oss emellertid en 

 rätt god föreställning såväl om dess gångar som om utvecklingsförloppet. 



Vad dä först valet av trädslag beträffar, så är det otvivelaktigt, att 

 åtminstone i Sverige tallbocken ej är uteslutande hänvisad till granen, 

 såsom det enstämmigt uppgives från Centraleuropa, utan lika gärna an- 

 griper tallen. Vid Orsa, där den förekom så allmänt i det fällda virket, 

 funnos ö. h. t. blott tallstammar, i bröten däremot funnos både tall- och 

 granstammar, och båda slagen voro angripna. Vid Gammelkroppa på- 

 träffades den ävenledes såväl i tall som gran. 



Gängsystemet. 



Som förut nämnts, göra larverna som yngre gångar under barken, 

 men tränga sedermera in i \cden. Detta inträngande i veden synes 



