376 GUNNAR ANDERSSON 



sökning efter vetenskapliga metoder: »det har jag ej råd till, jag måste 

 förtjäna mitt uppehälle». 



De ha obestridligen i viss mån rätt. Den svältande forskningen har 

 ovedersägligen då och då gjort underverk för det mänskliga tänkandet 

 och för den mänskliga kulturen på dess skilda fält. Men människor^ 

 som svulto och arbetade och segrade tillika, ha blivit sällsynta. De böra 

 bli det och de komma att bli det ju bättre samhället organiseras. Ju 

 rikare de möjligheter förefinnas, som tillåta tänkaren och forskaren, framför- 

 allt bland de unga, att i vår jäktande tid i lugn och ro fördjupa sig i 

 de uppgifter som föreligga, desto större sannolikhet synes det mig att 

 dessa uppgifter bli lösta eller att åtminstone förutsättningarna för deras 

 lösning skapas. 



Dessa tankar föresvävade mig några arbetsfria dagar uppe bland Lo- 

 fotens öar och torskfiskare i mars 191 7. Jag framlade dem i ett kort 

 brev för ordföranden i styrelsen för vår skogshögskola och skogsförsöks- 

 anstalt amiralen Arvid Lindman, jämte ett utkast till bestämmelser för 

 en »fond för skogsvetenskaplig forsknings. 



Syftet framgår klarast ur den första formuleringen av den grundläg- 

 gande paragrafen i stadgeutkastet. Den löd: 



»Fondens uppgift är att understödja alla sådana strävanden på skogs- 

 hanteringens skilda fält, som avse en bättre vård av våra skogar, ett 

 bättre och fullständigare tillgodogörande av dess produkter, understöd- 

 jande av särdeles lovande uppfinnare på området, framhjälpande av högt 

 begåvade unge män, som vilja ägna sig åt skogsmannens eller skogs- 

 teknikerns yrke. Fondens styrelse har största möjliga frihet i användande 

 av dess räntemedel, dock att dessa alltid och uteslutande må användas 

 till sådana ändamål, att ett verkligt gagn för skogshanteringen må vara 

 att förvänta och att de icke användas för ändamål, där rimligen stats- 

 medel bort stå att erhålla». 



Svaret blev som väntat var. Då det gäller samarbete mellan veten- 

 skap och näringsHv till bägges förkovran och fromma kan man alltid lita 

 till Arvid Lindman. 



Ett par veckor senare gick ett upprop av nedanstående lydelse ut till 

 ett antal av Sveriges skogsägare, privatpersoner och bolag, vilka kunde 

 väntas nitälska för de idéer här berörts. Dessförinnan var emellertid 

 redan den fasta grunden lagd; man var säker om att planen ej kunde 

 misslyckas. Den svenska skogsforskningen »grand old man», d:r Frans 

 Kempe, lade grundstenen med ett mycket stort belopp, hans broder 

 grosshandlare Seth Kempe följde omedelbart med ett nästan lika stort, 

 liksom ock direktör Wilh. Biinsow och hans kolleger i styrelsen för Skön- 

 viks aktiebolag. Ett par andra personer tecknade även omedelbart avse- 



