VAR SKOGSAVDIKNINGSPOLITIK 391 



kan förstå, ännu olöst, och mycket pengar kommer det att kosta att 

 fullgöra vår plikt att försätta Norrlands av människan genom eld och 

 avverkning försämrade skogsmark åter i fullt produktivt skick. 



]\Ien tills allt detta är skett, i såväl södra som norra delarna av vårt land, 

 böra vi, enligt mitt ringa förmenande, i stort sett lämna våra mossar åt sitt 

 öde. De fylla ändå en stor funktion, som vi av det föregående ha hört. 



Så komma vi till kärren. Dessa lämpa sig ju ofta för dikning och 

 böra naturligen efter hand göras skogbärande. Men ett par påpekanden 

 beder jag få göra. Innan avdikning företages, bör naturligen uppställas 

 beräkning över företagets ekonomiska bärighet, varvid hänsyn tages icke 

 blott till förstahandskostnaderna utan även till framtida kostnader för 

 rensning av diken och underhåll av broar. I denna sak ha vi syndat 

 mer än tillbörligt. Vidare skola vi aldrig gå till överdrift i vår dik- 

 ningsiver. Jag menar, att när vi gå fram med dikning över en skog 

 eller ett område, så skola vi icke anse oss förpliktigade att, såsom nog 

 ofta hänt, genom avdikning tömma varje kärrhåla eller källsprång och 

 göra marken snustorr. För det första är dylikt tömmande av varje liten 

 kärrhåla knappast räntabelt, och för det andra bör man ej glömma, att 

 alla dessa småkärr och mindre vattensamlingar dock hava sin mission 

 att fylla i naturens och därmed även i landets viktiga vattenhushållning, 

 för att nu icke tala om att utom träden även djur, tama och vilda, 

 hava behov av att åtminstone något vatten kvarlämnas i skogarna. 



Jag skulle, beträffande hela denna dikningsfråga, kunna klarlägga min 

 mening genom två ord i en liten liknelse. Om herr ordföranden det 

 tillåter, skulle jag alltså vilja framställa en fråga till mina ärade åhö- 

 rare. Kunna tilläventyrs herrarna säga mig skillnaden mellan kärlek och 

 skogsavdikning? — — Jaså, ingen skillnad alls kanhända. Nåja, frågan 

 är kanske ej så lätt. Jag skall väl därför själv säga skillnaden. I kär- 

 lek skall det finnas passion men inget förstånd, i skogsavdikning skall 

 det finnas förstånd men ingen passion! 



Innan jag helt lämnar frågan om avdikning av nossar och kärr, så 

 beder jag få ägna ett par ord åt sättet för avdikning av myrmarker för 

 frostländighets minskande. Nyttan av dylik avdikning är, som bekant, 

 omtvistad bland herrar vetenskapsmän. Så framhåller professor HöG- 

 BOM, att, om hela Sverige bleve i möjligaste mf torrlagt genom ut- 

 dikning av alla torvmossar och kärr, så vore antagligt, att detta skulle 

 snarare öka än minska den dagliga temperaturamplituden och därmed 

 öka frostchanserna. Och det synes icke osannolikt, säger han, att många 

 mossmarker genom utdikning utan påföljande odling kunna göras till 

 värre köldnästen än de tillförene varit. I detta senare uttalande har jag 

 anledning instämma. 



