394 UNO WALLMO 



Stora skäl synas alltså föreligga, att vi taga lärken till hjälp, då vi 

 efter skedd avdikning önska återförsätta försumpade vidder i produktivt 

 skick. Likaså ha vi ofantliga vidder, karga tallhedar och dylikt, som 

 behöva göras mera produktiva. Enligt professor ScilOTTE går lärken ut- 

 märkt till ända ned på så låg markbonitet som 0,4 växtlighetsgrad (en- 

 ligt Maass), och det skulle ju vara en härlig sak att få alla våra svaga 

 marker från 0,4 och däröver omvandlade till god eller bördig skogsmark. 

 Och om SCHOTTE får leva och ha hälsan, så förskaffar han oss nog snart, 

 genom införsel utifrån eller genom inhemsk avel, en lärkart, som trives 

 även på marker av lägre bonitet än 0,4. Vad detta skulle betyda för 

 oändliga vidder i vår nordliga landsända, kan ej uttryckas i ord. 



Lärken är ett mycket värdefullt träslag, apterat till sliprar, telefonstol- 

 par, props m. m. En lärkslipers lifslängd är exempelvis dubbelt så lång, 

 som en tallslipers. Och lärkens produktionstid är, enligt ScHOTTE, en- 

 dast cirka 50 — 60 procent av tallens. Betydelsen av allt detta får ej 

 underskattas. 



Som slutord beder jag få framhålla, att jag med detta mitt inledande 

 föredrag aldrig avsett att framlägga något slutgiltigt omdöme i skogs- 

 avdikningsfrågan, ty härför lägga de många ännu olösta problemen hin- 

 der i vägen. Mina anspråkslösa råd och påpekningar avse endast ett 

 provisorium. Först när Skogsförsöksanstalten, helst efter samarbete med 

 Hydrografiska byrån, löst alla hithörande problemen, blir det möjligt att 

 uppdraga normerna för en sund skogsavdikningspolitik. Tills detta skett, 

 böra vi, såsom förut här betonats, dika med förstånd, utan passion. 



DISKUSSION. 



Lektor J. A. Amilon: Den fråga, som den ärade inledaren behandlat,, 

 diskuterades uti Tyskland för några år sedan ganska livligt. Under och tiden 

 närmast efter torråret 191 i torkade i sydöstra Tyskland, exempelvis i Erzge- 

 birge, stora mängder granskog. Varpå kunde då detta bero? Vilka voro or- 

 sakerna härtill? Även förut hade torra år inträffat, men skogen hade då bra 

 mycket bättre än nu emotstått torkan. Allmänt ansågs avtorkningen till en 

 mycket stor del hava förorsakats av den långt drivna torrläggningen av vatten- 

 sjuka marker. På grund härav tillvaratager man numera åtminstone i Erzge- 

 birge skogarnas markvatten på det omsorgsfullaste. Visserligen företagas dik- 

 ningar, men därvid strävar man icke efter att bortleda vattnet ur skogsmarken 

 i sin helhet utan att fördela överskottsvattnet på ett lämpligt sätt. Som be- 

 vis på, hur långt man går i sina strävanden att bibehålla skogarnas mark- 

 vatten, kan nämnas, att man åtminstone är 19 14 ytterst ogärna ville sälja 

 detta till städer och byar i form av vattenledningsvatten, och där så skedde. 



