H. KYLIX OCH G. SAMUELSSON 



NÅGRA KRITISKA SYNPUNKTER PÅ 

 BESTANDSANALYSER. 



RAXDANMÄRKXIXGAR TILL GEN?.L\LEX AV T. LAGERBERG 



OCH C. rauxkle:r. 



I aprilhäftet (191 6) av »Skogsvårdsföreningens Tidskrift ^^ har vår uppsats 

 »Några kritiska s}Tipunkter på beståndsanalyser» blivit föremål för ett 

 xådlyftigt genmäle från T. Lagerberg. Några delar härav torde kräva 

 ett svar från vår sida. Vi skola emellertid för vår del icke uppehålla oss 

 vid Lagerbergs samtliga uttalanden, utan ämna inskränka oss till några vikti- 

 gare punkter. 



I. 



Lagerberg börjar sitt genmäle med en högst missvisande redogörelse för 

 orsaken till våra synpunkters framläggande. Han söker här framställa det, 

 som om undertecknad skulle ha utgått från en önskan att med alla medel 

 nedgöra hans arbete .^Markflorans analys på objektiv grund». Jag har själv 

 redan framlagt mina skäl till sysslandet med hithörande frågor och vill här 

 endast beröra ett par saker. Redan Lagerbergs påstående, att mitt föredrag 

 i växtbiologiska seminariet i Uppsala hmnidsakligen gick ut på en kritik av 

 hans arbete, är oriktigt och kan icke förklaras på annat sätt, än att han i snart 

 sagt varje vårt yttrande då och senare velat söka en mot sig riktad anmärkning 

 (se genmäletl). Den åtminstone från min sida icke från början avsedda skärpa, 

 som under diskussionen framkom, provocerades genom en tredje mellankom- 

 raande person. Det var tydligt, att denne i själva verket var ansvarig för 

 åtskilligt av det i Lagerbergs arbete, mot vilket kritiken riktats. — För övrigt 

 vill jag i detta sammanhang blott omnämna, att jag från Lagerberg blivit 

 direkt uppmanad att i > Skogsvårdsföreningens Tidskrifts framlägga min kritik. 



I vår uppsats berörde jag bl. a. förhållandet mellan de HuLT'ska ymnighets- 

 gradema, Raunki.ers pointstal (=: Lagerbergs » frekvensprocent ^, nu »sprid- 

 ningsprocent») och Lagerbergs » arealprocent >■>. I några punkter söker Lager- 

 berg nu bemöta min uppfattning. I fråga om de förstnämnda opponerar han 

 mot mitt påstående, att 2 ä 3 »rikliga» arter kunna få förekomma. -Flera 

 än 2 borde ju aldrig vara tillåtna.» Härav framgår, att han icke insett, att 

 för varje grad måste finnas en viss latitud. Undre gränsen för »riklig* måste 

 ju sammanfalla med övre gränsen för ;> strödd» o. s. v. Denna gemensamma 

 gränslinje bör då falla vid 33^/5 arealprocent, d. v. s. teoretiskt böra 3 »rik- 

 liga» arter vara tillåtna. Samma missuppfattning går igen, när han kritiserar 

 mitt omdöme om resultatet av vår jämförande analys av en provyta i Vård- 

 sätra naturpark efter Hults och Lagerbergs metoder. Jag skrev: »Visser- 



