NÅGRA KRITISKA SYNPUNKTER PÅ BESTÅNDSANALYSER 401 



inom skogsbotanikens ansvarsfulla arbetsfält. Med de centrala frågor, som 

 här möta, ha de föga att skafta». Detta låter ju i och för sig mycket bra, 

 men sedda i belysning av övriga uttalanden, visa de en mycket egendomlig 

 brist på förståelse för den moderna synekologien. Som en av dennas ledande 

 principer står åskådningen, att vegetationen i stort sett är en reaktionsprodukt 

 av ståndortens ekologiska karaktär. Denna uppfattnings riktighet vill Lager- 

 berg tydligen bestrida och hänvisar till vissa förhållanden, som skulle visa, 

 att vill man begagna termen association och »därmed beteckna floristiskt och 

 ekologiskt överensstämmande sammanslutningar av växter, så är det tydligt, 

 att man måste övertyga sig om att en överensstämmelse i båda dessa av- 

 seenden i varje särskilt fall verkligen föreligger». Även jag erkänner, att en hel 

 del s. k. tillfälligheter kunna föreligga och i praktiken störa giltigheten av 

 nyssnämnda princip. Men vi böra också komma ihåg, att ju mera man verk- 

 ligen lär känna de enskilda växternas och växtsamhällenas ekologi, dess mera 

 reduceras dessa. Och samtidigt visar det sig allt skarpare, huru känsliga in- 

 dikatorer på ståndortens beskaffenhet växterna i naturen äro. Vill man icke 

 åtminstone teoretiskt erkänna sambandet mellan vegetationen och stånd- 

 orten (delvis ömsesidigt!', så kan man när som helst uppge varje förhopp- 

 ning att genom än så noggranna biologiska analyser av enskilda fall er- 

 hålla några praktiskt användbara resultat. Det är väl ändock icke det en- 

 skilda fallet, man i grund och botten vill lära känna, utan fastmera den mera 

 generella företeelse, som detta exemplitierar. Och i praktiken måste man i 

 största möjliga utsträckning arbeta med det i naturen direkt iakttagbara, och 

 då har man främst vegetationen själv att hålla sig till. Att man härvid icke 

 endast bör bedöma saken efter dess nuvarande skick, utan också efter erfaren- 

 heter om utvecklingsgången och vegetationens egen inverkan på ståndorten, 

 är klart. 



Lagerberg söker på allt sätt framställa mig som teoretikern, som icke skulle 

 ha något sinne för praktiska realiteter och fordringar. Som bevis härpå anför 

 han åsikter, som jag skulle ha framställt om de norrländska tallhedarna. Visser- 

 ligen medges mitt i tryck (a. st., s. 291) gjorda uttalande vara »något för- 

 siktigare», men i stället redogöres för min »vid tidigare tillfällen framförda 

 kritik av skogsförsöksanstaltens provytor från en del norrländska tallhedsom- 

 råden». »Särskilt en å kronoparken Bocken inom Lycksele revir belägen prov- 

 yta har varit på tal», skriver Lagerberg och meddelar en karta över den- 

 samma, utvisande fördelningen av mossfläckar (i stort sett under trädkronor) 

 och lavfläckar. Redan detta försök, att i polemiskt syfte indraga muntliga 

 uttalanden, soin kunna vara mindre väl överlagda, är föga tilltalande. Och 

 mot det sätt, varpå detta i det föreliggande fallet skett, vill jag allvarligt 

 protestera. Man bör åtminstone något så när erinra sig, vad som före- 

 kommit, men detta har här icke varit fallet. Den omnämnda provytan har 

 jag aldrig förut hört talas om. Vad jag i tryck meddelat överensstämmer, 

 med undantag av ett par fullkomligt oväsentliga enstaka ord, alldeles med 

 mitt ännu bevarade manuskript, frän vilket mitt seminarieföredrag upplästes. 

 Vad jag sedan i diskussionen yttrade i denna fråga, kan jag icke nu efter 

 16 månader i varje detalj erinra mig^ Men redan då misstolkades detta i 

 hög grad, varför jag sedan också i brev till prof. H. Hesselman utförligt 



* Gjorde jag mig här\-id skyldig till något förhastat uttalande, så gällde detta i ännu 

 högre grad om mina motståndare. 



