402 H. KYLIN OCH G. SAMUELSSON 



klargjorde min åskådning. Här pointerade jag uttryckligen, i motsats mot 

 vad Lagerberg nu synes vilja tillvita mig, att enligt min uppfattning träd- 

 beståndet inom en provyta mycket väl kunde vara enhetligt och under- 

 kastat fullt enhetliga ekologiska betingelser, oaktat »markfloran» kunde på 

 olika fläckar växla avsevärt och parallelt med olikheter främst i de markskikt, 

 som bestämma dess sammansättning. Däremot har jag aldrig yttrat mig om 

 värdet av växtlistor från dylika tallhedar »även för en produktionsundersök- 

 ning». Men jag vidhåller bestämt nödvändigheten att hålla lav- och moss- 

 fläckarnas vegetation isär, om man vill studera humusbildningen och i sam- 

 band med denna stående företeelser i marken inom olika vegetationstyper, och 

 något dylikt synes vara ett av de huvudsyften, för vilka Lagerberg utarbetat 

 sin analysmetod. Hans anmärkning, att »den som icke lyfter sin blick ovan 

 fältskikten kan endast påräkna osäkra eller felaktiga resultat», tar jag med 

 jämnmod, då jag allt hittills trott, att den omdebatterade metoden gällt »mark- 

 florans analys på objektiv grund». 



I detta sammanhang till sist endast en erinring om de »ytliga, rent fysiog- 

 nomiska synpunkterna». Jag har en annan mening om dessa än Lagerberg. 

 Enligt min uppfattning bör en noggrann associationsbeskrivning grundad på 

 vegetationens egen sammansättning skapa grundvalen för det ekologiska detalj- 

 arbetet. Den bör därför också i huvudsak gå till tiden före ståndortsanalysen, 

 som i framtiden helt säkert successivt skall lämna förklaringen till växttäckets 

 växlingar. Börjar man att i detalj analysera de enskilda fallen, riskerar man 

 alltför lätt att utvälja olämpliga exempel eller t. o. m. att sedan icke ens själv 

 veta, med vilken vegetationstyp man arbetat. 



Uppsala i juni 19 16. 



Gunnar Samuelsson. 



IL 



Sedan Samuelsson i föregående kapitel besvarat några av de anmärkningar, 

 som Lagerberg i sitt »Genmäle» riktat mot honom, vill jag i korthet bemöta 

 de mot mig riktade invändningarna. 



Lagerberg skriver i noten s. 410: »Författarna ha ersatt den av mig an- 

 vända termen frekvensprocent med spridningstal. Att denna förändring 

 innebär en förbättring är ju möjligt. Konsekvensen synes mig dock hava fordrat, 

 att denna term i så fall borde ha förändrats till spridningsprocent, då 

 »arealprocent» godtagits. Även talen, som ange spridningen böra ju lämp- 

 ligen uttryckas procentiskt; jag skall därför i min följande framställning an- 

 vända termerna spridningsprocent och arealprocent». Härtill må an- 

 märkas, att arealprocenten betecknar den procent av den undersökta arealen, 

 som är betäckt med någon viss art, men att spridningstalet ej så direkt 

 kan sägas vara procent av något, även om man i och för beräkningen av det- 

 samma begagnar procenträkning, utan helt enkelt är ett tal, som anger en 

 växts spridning inom det område, som undersökts. Det lämpliga namnet är 

 därför spridningstal. Ordet spridningsprocent är föga bättre än frekvensprocent, 

 och konsekvensen fordrar ingalunda, att den av mig använda termen spridnings- 

 tal ersattes med spridningsprocent. 



I sitt »Genmäle» skriver Lagerberg s. 414: »Det kan väl ändå näppeligen 

 påstås, att jag genom medtagande av flera decimaler velat ge värdena sken 

 av att vara noggrannare än de i själva verket äro». Läsaren får här helt säkert 



