410 H. KYLIN OCH G. SAMUELSSON 



betydelse för vegetationens hela »biologi» än arternas »frekvens» i av Raun- 

 Ki^R nu avsedd mening. Därför har jag också kunnat påstår att ett på 

 täckningsgraden (arealprocenten) grundat » formationsspektrum» är ett riktigare 

 uttryck för vegetationens mera allsidigt »biologiska» förhållanden, än ett 

 enligt spridningstalen beräknat. Detta gäller alldeles oberoende av den omstän- 

 digheten, att den förra (enligt metodens arbetssätt) ensam återger något absolut. 



Det var också på grund av det nu framlagda åskådningssättet, som jag 

 ansåg uppmätningen (enligt Lagerbergs relativt exakta metod) av arealprocent 

 och spridningstal inom Vårdsätra-provytan berättiga till en del invändningar 

 mot Raunklers dittills framlagda »biologiska formationsspektra». Men aldrig 

 har jag, som Raunki^r i sitt genmäle (s. 296 o. 304) låter påskina, använt 

 ett på de HuLT'ska ymnighetsgraderna grundat spektrum att kritisera vare 

 sig ett arealprocents- eller spridningstalsspektrum. Detta är en otillbörlig 

 vantolkning av mitt konstaterande, att i ett givet fall »gav alltså den HuLT'ska 

 metoden, som blott är grundad på en uppskattning, dock ett resultat, som 

 ger ett vida bättre uttryck för arternas verkliga valens än .'^n 'exakta' frekvens- 

 beräkningen efter Raunki^ers metod». 



Till sist endast några ord om de olika metodernas användbarhet i prak 

 tiken. Mot Raunki^ers oförändrade metod anfördes vanehanda invändniir^ 1 

 angående dess reella värd ■. mot Lagerbergs metod förnuftigt använd (inom 

 rena provytor) under erk'' mande av dess större exakthet än den HuLT'ska, 

 väsentligen endast, att den var till den grad tidsödande, att den endast sällan 

 torde ge resultat, som stå i förnuftig proportion till det nedlagda arbetet. 

 Detta åskådningssätt vill Raunki^r nu på ett ställe (s. 303) framhålla som 

 ovetenskapligt, men gör sig själv på andra ställen till målsman för alldeles 

 samma uppfattning, då han t. ex. om rutstorleken skriver, att den är mest 

 ändamålsenlig, som ger »det fornuftigste Forhold mellem det vundne Resultat 

 og den anvendte Tid» (s. 305), eller när han säger: »Ved almindelige For- 

 mationsundersogelser vil Arealprocenten nseppe faa stor Betydning, idet dens 

 fysiognomiske Vaerdi er for lille i Forhold til det anvendte Arbejde» (s. 308). 

 Först i den mån som det i bestämda fall påvisats, att en mera invecklad metod 

 ger verkliga resultat (och då icke blott ur mätningssynpunkt), vilka gå ut- 

 över dem, som erhållas genom en enklare och mindre tidsödande, anser jag 

 det vara berättigat att ge den förra ett bestämt företräde. 



Uppsala i maj 1917. 

 Gunnar Samuelsson. 



