438 



IVAR TRÄCIARDH 



(1166) 



dessas skaft och sitta insänkta i djupa porer, vilka upptill omgivas av 

 en halvklotformig förtjockning, vilkens yta är radiärt fårad; vid ledernas 

 bas och spets finnas kortare hår, ordnade i 1—2 ringar. På varje led 

 finnes dessutom ett av dessa egendomliga hår, vilka likt ett snöre linda 

 sig runt om leden {vcrticilli arcuati Kieffer)'; det består av två ringar, 

 av vilka den bakre omsluter leden mellan den bakre hårkransen och borst- 

 håren, den främre går i ledens framkant; båda håren, som äro glasklara, 

 och under vilka man på regelbundna avstånd ser porer, sammanbindas på 

 den ena sidan av ett längsgående här. 



Honans antenner (fig. 15 a) äro av en helt annan byggnad än 

 hanens; ledernas antal växlar mellan 17 och 18, vilket beror därpå, att 

 de två sista lederna äro mer eller mindre sammanvuxna (fig. 15 b). 

 Lederna äro jämnsmala, omkring två gånger så långa som sin diameter, 

 avtaga gradvis i storlek mot spetsen och äro ej skilda ät genom några 



i:^::^ 



Fig. 16. Granlrögallmyggan [Perrista strodi Win:<.) a, iiieso- och inelatorax, frän översidan ; 

 å, vinge. — a, meso- and metathorax, dorsal aspect; i. wing. 



djupa insnörningar; lederna äro försedda med två slags hår av samma 

 typ som hos hanen, men svagare utvecklade. Gördelhåren (fig. 15 d) bilda 

 två ringar, vilka äro förbundna med varandra pä sidorna genom ett par 

 längsgående här. 



Palpernas leder förhålla sig som 32 : 37 : 38 : 52. 



Torax (fig. 16 a) är något längre än den är bred; protorax mycket 

 smal, ej synlig från översidan, mesotorax omvänt hjärtformig i omkrets, 

 men tvärt avskuren baktill; den har ett par intryckta, bågböjda, bakåt 



* Då gallmyggorna ännu ej — frånsett äldre, faunistiska arbeten — blivit föremål för 

 bearbetning hos oss, saknas, sä vitt jag vet, svenska termer för många strukturer; termen 

 rödelhår föreslås därför för Terticilli arcuati. 



