456 IVAR rRAClÄRDH (1184) 



arten M. strobilobius, så äro tills dato ej mindre än två Megasägmus- 

 arter kända från j^rankottar. 



Detta kan måhända tjäna mig som ursäkt, när den i Sverige ur gran- 

 kottar kläckta arten fördes till släktet Megastignius. En närmare under- 

 sökning har emellertid visat, att det är en Torymus-^x\., identisk med den 

 av Ratzeburg beskrivna T. Chalybceiis. vilken bestämning kontrollerats 

 genom jämförelse med Ratzeburgs typer, vilka befinna sig i Ebers- 

 walde.^ Denna art identifieras av alla författare med den av BoilEMAN 

 beskrivna arten azureus, vilken enligt THOMSON förekommer i grankottar; 

 arten bör således heta azureus. 



Den tillhör således ett släkte, vars arter hittills äro kända som exklu- 

 siva parasiter, särskilt på gallinsekter. Den gängse uppfattningen, att 

 inom samma släkte ej förekommer både fytofager och zoofager, håller 

 följaktligen icke streck. Utbildningen till den ena eller den andra dieten 

 synes kunna försiggå mycket lätt bland nära besläktade arter bland 

 insekterna. Det är i detta sammanhang av intresse, att ej heller det 

 nära stående släktet Megastignius är exklusivt fröätare, ty Seitner upp- 

 ger i sitt ovan anförda arbete, att flera arter äro zoofager och leva para- 

 sitiskt på gallbildande insekter. 



Mycket anmärkningsvärt är det förhållandet, att ännu ingen Mega- 

 stignius--AxX. kläckts ur granfrön i Sverige. Detta kan knappast bero på 

 någon tillfäUighet, då ett så pass rikligt material förelegat, utan det talar 

 för, att granfrönas fauna i Sverige och möjligen i hela norra Europa är 

 skild från södra Europas, något som f. ö. gäller ej blott frösteklarna utan 

 även granfrögallmyggorna. 



Beskrivning av imago. 



Mått: ef längd (exkl. huvud) 1,87 mm; framvingens längd 1,82, dess 

 bredd 0,884 mm; bakvingens längd 1,35 mm, dess bredd 0,36 mm. 



9 2,08 — 2,6 mm, äggläggnings- 

 rörets längd 4,16 — 5,9 mm. 



Färgen skiftar i azurblått och 

 grönt. Endast tibierna och tarserna 

 äro brunaktiga. 



Huvudet (fig. 31 a) är något 

 bredare än dess höjd och bredden 



Fic. 30. Grantröstekeln V, (7'o>vmiis aziircus r i 011 



Bun) (efter Träcåkdii). mellan Ögonen förhaller sig till höj- 



den, räknad från hjässans överkant 

 till basen av labrum, som 23 : 25; avståndet från sidoocellerna till facett- 

 ögonens överkant är lika långt som avståndet mellan dem själva. Pan- 



' Denna undersökning har välvilligt, ulförts av d:r A. Kkausse i Eberswalde. 



