GENOM XORRBOTFENS SKOGAR 481 



Då staten fönär\ade kronoparken, var denna ganska hårt avverkad. I södra 

 delen hade skogsavkastningen gått till kolning för Selets järnbruk. Här ren- 

 sades markerna rätt eftertn.ckligt, och på grand härav finnas numera en del 

 svnnerligen jämna och vackra yngre bestånd. I norra delen däremot har i 

 rätt stor omfattning timmerblädning bedri%-its, och, liksom på så många andra 

 ställen, där denna huggningsform kommit till användning, har resultatet bli^^t 

 långt ifrån tillfredsställande. Bestånden äro nämligen i stor utsträckning glesa, 

 oväxtliga och lätt försumpande utan egen förmåga till förjTigring. Det är 

 här re^^rför^ altningen har sitt största arbetsfält, där trakthuggning med följande 

 skogsodling kraftigt måste bedrivas. 



Vi följa emellertid exkursionen på dess väg. Från stationen slingrade sig 

 den långa raden av exkursionsdeltagare fram genom Brännbergs by och över 

 Alan. Sedan ett gammalt grustag passerats, varur en gång i världen %-id banans 

 byggande material för järnvägsbanken tagits, uppnåddes skogen. 



De första bestånden, som passerades, lågo å den för kolonaten avsedda 

 samfällda skogsmarken punkt 2 å kartan). Särskilt intresse tilldrog sig ett 

 enligt uppgift 63-årigt tallbestånd, som nyligen genomgåtts med gallring. Då 

 emellertid denna bliWt något svag, hade ny utblekning verkställts dagarna före 

 exkursionens ankomst. Marken utgjordes av grövre sandavlagringar å morän- 

 botten. Före gallringen höll beståndet omkring 5,000 stammar och 180 kbm 

 pr har. Genom de två gallringarna ha uttagits sammanlagt 3,480 stammar 

 om 64 m5, d. v. 5. 65 °o av stamantalet och 30 % av kubikmassan. 



Det kvarvarande beståndet hade en medelhöjd av 14,0 m och en medel- 

 diameter av 13,0 cm, Wlket så nära som möjligt ansluter sig till ^L\ass växtlighets- 

 grad 0,6, motsvarande enligt den vid statens indelningar använda skalan tmgetar 

 bonitetsklass VI. Enligt Maass" ertarenhetstabell borde ett sådant bestånd vid 

 63 år hålla något under 2.000 stammar, medan ett antal av 5,000 stammar ej far 

 finnas längre än till ungefär 2 5 år. Som nu dessa tabeller allmänt anses representera 

 alltför starka slutenheter, kan man ju våga påstå, att beståndet i fi-åga fått uppväxa 

 under en abnormt stark slutenhet. Särskilt en sörlänning måste emellertid frapperas 

 av, hur obetydligt beståndet syntes ha lidit härav. De kvarstående träden 

 visade nämligen som regel en s}"nnerligen väl utbildad krona, och, trots de 

 65 °o utgallrade eller till gallring föreslagna stammarna, kimde ej med skäl 

 påstås, att beståndsslutenheten i högre grad nedsatts. 



Detta står. såsom även professor Schotte under diskussionen framhöll, i 

 samband med en utpräglad åtskillnad mellan de sätt, varpå norrlands- och 

 sörlandstallen reagera för överskuggning. I bestånd av sörlandstaU sker själv- 

 gallringen relati\-t snabbt, i det de efterblivande stammarna hastigt dödas och 

 torka. I ett sörlandsbeständ utbildas därför aldrig något egentligt lägre kron- 

 skikt, utan allting koncentreras uppåt mot det översta skiktet. Samtidigt strävar 

 ett relati\-t stort stamantal att hålla sig kvar i detta ö\Te skikt. Följden blir 

 trängsel och deformering av kronorna. Hos norrlandstallen ställer sig förhållan- 

 det något annorlimda. Denna tallras s\-nes nämligen kunna uthärda betydligt 

 starkare överskärmning, antingen detta nu beror på större förmåga att tåla 

 beskuggning eller får förklaras som beroende av kronomas lättare och ljusare 

 byggnad, varigenom större ljusmängd nedsläppes till de lägre skikten. Tack 

 vare detta förhållande bibehållas de efterblivande indiWdema längre tid vnd liv, 

 och samtidigt förefaller det, som om kampen för plats i ö\Te kronskiktet 

 skulle vara lindrigare. Xorrlandstallen har med andra ord större förmåga att 



