492 L. MATTSSON 



Möjligt är ju, att sådana orsaker bidraga. Förklaringen får dock knappast 

 anses som tillräcklig. Detta betonades särskilt av länsjägmästare Dybeck, som 

 gjorde sig till tolk för den uppfattningen, att man har med frysningsfenomen 

 att göra. På hösten, sedan sådden skett, upptaga fröna vatten. Följa sä 

 omväxlande frost och blidväder, sker vid frysning och efterföljande upp- 

 tining en direkt mekanisk söndersprängning av fröna. F^örklaringen låter onek- 

 ligen ganska antaglig. Ännu återstå emellertid en del direkta försök, innan 

 frågan kan anses vara löst. Man kan dock anse som fastslaget, att höst- 

 sådderna ej läm])a sig för tallen. 



Så återvände exkursionen till Brännbergs station med dess tre-fyra pustande 

 lokomobilsågar samt fortsatte därefter över järnvägen till det strax intill statio- 

 nen uppförda nya kronojägarebostället, där diverse förfriskningar intogos. 

 F>fter några minuters vila styrdes så kosan ut över Selets kronopark. 



Denna kronopark har uppstått pä så sätt, att Selets järnbruk, som senast 

 ägts av (jällivare aktiebolag, överlåtit på staten det ät dem i ersättning för 

 privilegierad stockfångst vid avvittringen utbrutna området mot att å detsamma 

 fä tillgodogöra sig samtliga träd, som vid brösthöjd fyllde en dimension av 

 26 cm (c:a 10 eng. tum). Avverkningstiden hade omfattat i o-års perioden 

 1888 — 1898, men den av exkursionen berörda trakten synes hava avverkats 

 imder periodens förra del. 



Skogsmarken består av starkt stenbunden, hårt packad morän, som syn- 

 barligen endast i ringa mån har förmåga att uppsuga nederbördsvattnet. Då 

 därjämte marken på en sträcka av 2 — ^3 km utan avbrott lutar mycket svagt 

 åt öster (ned mot Brännbergs station), så hava nog så starka förutsättningar 

 förelegat för skogsmarkens försumpning. Denna är emellertid tack vare de 

 storartade dikningarna numera nästan hävd. På områden med svagare fall, 

 eller där annars särskilda förutsättningar för torvbildning förelågo, hava upp- 

 stått myrar, vanligen med längdriktningen vinkelrät mot den starkaste lut- 

 ningen. Mellan dessa frodades försumpningsväxterna, bland mossorna före- 

 trädesvis Polvtrichitm och Sphagnum. Särskildt anmärkningsvärt är, att något 

 torvlager icke här bildats — mosstäcket vilar direkt på den steniga mineral- 

 jorden — vilket bl. a. tyder på, att den livliga försumpningsprocessen är av 

 relativt ung datum och sannolikt befordrats av den planlösa timmeravverkning 

 som tillämi)ats. På den lägst liggande marken, som samtidigt varit av sämsta 

 boniteten, fyllde endast ett fåtal träd avverkningsdimensionen, varför beståndet 

 vid avverkningen lämnats relativt orört. På den bättre marken däremot blev 

 ofta nog blott de undertryckta träden kvar, och endast å den allra bästa blev 

 avverkningen så kraftig att föryngring följde. 



Att skogens vattenkonsumtion på det hela taget nedgått efter avverkningen 

 är ju klart. Visserligen hade vitmossorna genom den plötsliga ljusningen i 

 beståndet lidit tillfälligt avbräck, men blott för att, sedan skogens minskade 

 vattenkonsumtion börjat göra sig gällande, gripa omkring sig med förnyad styrka. 



Att skogsägaren — staten — under dessa omständigheter hade ett drygt 

 ansvar och stora förpliktelser att fylla, är självfallet, på samma gäng för- 

 valtningen av dylika devasterade, ny vordna kronoskogar, är otacksam nog 

 med hänsyn till åtminstone det ekonomiska resultatet. Redan de närmaste 

 åren efter marköverlåtelsen (1898) började markförbättringsåtgärder vidtagas. 

 Sålunda avdikades åren 1901 — 1903 myren mitt emot järnvägsstationen — 

 belägen alltså vid foten av sluttningen — jämte den närmast försumpade mar- 



