500 L. MATTSSON 



Diskussionen å ytan blev både långvarig och intressant. Den inleddes av 

 direktör Andersson, som lämnade nödiga siffror samt framförde bolagets syn 

 på saken. Stämplingsförrättaren, jägmästare Nordforss, meddelade, att den 

 grupp, vari ytan utlagts, så gott som helt och hållet lämnats orörd pä grund 

 av sin växtlighet. Avverkningsbeloppet å hemmanet ansåg han vara så lågt 

 tilltaget, att avverkningen i görligaste mån måste koncentreras till de sämsta 

 delarna av skogen. 



Direktör Andersson tog fasta på yttrandet angående det låga avverknings- 

 beloppet och meddelade, att det oaktat hade det av bolaget ursprungligen 

 föreslagna avverkningsbeloppet sänkts. 



Jägmästare Amilon påpekade en brist i det gamla indelningscirkuläret. I 

 de enligt detsamma utförda avverkningsberäkningarna lämnades nämligen ej 

 någon plats för föravverkningarna. Då därför dessa började att uttagas mera 

 allmänt, måste motsvarande belopp avdragas från huvudavverkningen. Denna 

 kom därigenom att bli mindre än avsett var. 



Länsjägmästare Dybeck tyckte sig ha blivit förflyttad till norra Dalarna och 

 kände sig således riktigt hemma. Stämplingen ansåg han vara riktigt utförd. 

 Han betvivlade, att avverkningen skulle kunna fotas helt på föryngringshugg- 

 ningar. I så fall måste nämligen alltid rensningshuggningar i de bättre de- 

 larna av skogen eftersättas, och på grund härav en stor del virke förfaras 

 under väntan på sluthuggningen. I samma anda talade även jägmästare 

 Bergström och greve A. Mörner. Den senare betonade dessutom den eko- 

 nomiska betydelsen av att koncentrera avverkningarna i görligaste mån. 



Så bar det åter i väg till de väntande skjutsarna, varefter nedfarten till 

 älven begynte. Vägen gick i täta, skarpa krökar. Skogsbeståndet började 

 sluta sig, flerstädes kunde man se verkligt vackra ungbestånd. Och långt 

 nedanför började en och annan skymt av älven att kunna uppfattas. Sedan 

 den så kallade nollpunkten nåtts, d. v. s. vägskälet vid punkt 7 å kartan, 

 gjordes åter halt i och för besök å bolagets yta D. 



Denna var förlagd å hemmanet Porsi n:r 3 Ea och utlagd i ett år 191 1 

 genomstämplat område. Beståndet och marken beskrivas i indelningshand- 

 lingarna på följande sätt. mossig barrblandskog, tall 0,6, gran 0,4; jordmån: 

 sand och lera; läget fuktigt; ålder VII — X, d. v. s. 140 till 200 år; växtlig- 

 hetsgrad 0,4; slutenhetsgrad 0,7; medelhöjd 12 m; markbetäckning: husmossor 

 och bärris. Före stämplingen funnos å ytan pr har 438 stammar, varav 

 år 191 1 94 st. utstämplades, varefter 344 stammar kvarstodo. Nu önskade 

 bolaget ytterligare uttaga 319 stammar, varefter skulle kvarstå 125 stammar, 

 allt pr har räknat. 



I exkursionsledaren yttras vidare: »Hygget har delvis rensats, men kommer 

 en efterrensning att ske, så snart stämpling av granarna skett. Det är att 

 märka att omkostnaderna för rensningarna härigenom bliva större.» — ■ Till 

 ovanstående kan fogas, att ytan utlagts i sluttningen c:a 300 m från o-punkten. 

 Den ovannämnda rensningen har utförts så att beståndet befriats från befintlig 

 insprängd björk. Inom ytan fanns för övrigt en rätt betydande lucka. 



Av ovanstående siffror framgår tämligen tydligt, att stämplingen även här 

 utförts som en svag rensningshuggning. Bolaget däremot avser med sina åt- 

 gärder att få föryngringshuggning utförd. För att kunna döma mellan dessa 

 två strävanden borde, som redan förut framhållits, exkursionsdeltagarna ha 

 beretts tillfälle att bese en större del av bankmanets marker än vad som var 



