GENOM NORRBOTTENS SKOGAR 507 



fogande, varfönitom en mindre bil gjorde ständiga färder mellan exkursions- 

 området och Gällivare. Sedan påstigningen sent omsider var klar, ljöd av- 

 gångssignalen, och tutande och frustande satte sig tåget i gång. 



Detta sätt att färdas är onekligen bland de mest behagliga, man kan finna 

 på. Längs bilarna voro långbänkar uppsatta, och pa. dessa fingo passagerarna 

 placera sig med ryggarna mot varandra. Var och en hade utmärkt utsikt, 

 utan något som skymde. Sällskapet blev stort och samtalet livligt. För en 

 med mindre starka nerver utrustad person kunde det ju ha sina sidor att så 

 där sitta alldeles på kanten av bilplanet med fri utsikt ned emot den snabbt 

 undanglidande vägen. Särskilt då svängarna togos med fart, kunde man känna 

 en behaglig krypande känsla efter ryggraden. Ingen tycktes emellertid fästa 

 sig därvid, och allt gick lyckligt. 



Från hotellet togs vägen genom en stor del av Gällivare samhälle utåt lands- 

 vägen mot Sorvanen och Wittangi. Till en början passerades en del jämna 

 sandmarker med glesa yngre tallar och synnerligen vacker föryngring. Plan- 

 torna stodo en ä två fot höga, gröna och friska, så att det var ren njutning 

 att betrakta dem. Så svängde vägen och till höger började marken stiga till den 

 delvis granskogsklädda höjden Nuonisvaare. Rätt intressant var att iakttaga 

 skillnaden i granens utveckling på själva sluttningarna och på den nedanför 

 liggande slättmarken. Här nere blir den lågvuxen, ruggar ihop sig och synes 

 vantrivas. Tydligen försiggår här en utvandring ned på hedlandet med den 

 vanliga följden, att granen visserligen växer men vantrivas, saknar förmåga 

 att fullgott utveckla sig, men i alla händelser upptager platsen för den för 

 marken mera lämpliga tallen. 



Så passeras några myrdrog med gran och videsnår, varefter, sedan Kaava- 

 jokk passerats, det första uppehållet göres. Under professor Wahlgrens 

 ordförandeskap, förutvarande ordföranden, auditör Fahléx, deltog nämligen 

 ej i tredje dagens exkursion, lämnades landsvägen, och färden ställdes till 

 en del av Statens Skogsförsöksanstalts försöksytor, anlagda för närmare ut- 

 rönande av möjligheterna till effektiv föryngring av de norrländska hedmarkerna. 

 Ytorna, för vilka här nedan närmare redogöres, demonstrerades av föreståndaren 

 för den vid Försöksanstalten nyinrättade Xorrlandsavdelningen, jägmästare E. 



WlBECK. 



Ytan 35 5 om 66,67X30 kvm innehåller 2 avdelningar, avsedda för jäm- 

 förelse mellan grop- och spettplantering, men är ännu oplanterad. 



Ytan 356 om 70x28,57 kvm avser att utröna, i vad mån markluckring 

 kan befordra utvecklingen av ett förut befintligt, självsått plantbestånd. För 

 detta ändamål har ytan uppdelats i 8 st. schackrutformigt belägna avdel- 

 ningar, av vilka 4 stycken markluckrats, under det 4 st^^cken andra, med de 

 förra alternerande avdelningar lämnats orörda. På samtliga avdelningarna ha 

 alla plantorna förut räknats och uppmätts. Heden håller här c:a 12,000 

 självsådda tallplantor pr hektar av c:a 16 cms medellängd. 



Ytan 357 är 70x28,57 kvm och innehåller 2 avdelningar, avsedda för 

 jämförelse mellan gropplantering utförd med användande av vanlig mineral- 

 jord (avd. i) och gropplantering utförd med användande av särskild plante- 

 ringsjord, tillredd av hälften sand och hälften multnad myrtorv (avd. 2). Plante- 

 ringen är å båda avdelningarna utförd med i-åriga tallplantor från Bodens revir. 



Ytan 358 är 70x42,86 kvm och innehåller 3 avdelningar, avsedda att 

 belysa värdet av lika många olika säddmetoder. 



