tr-i:artkrnks sprel)MN(;skvxe og klltlrexs t.^':thei) 53g 



Jeg ved ikke, om det er rigtigt, men det förekommer mig, at det er 

 som om Birken folger Skovfyr; i Danmark er de mest ioinefaldende 

 Findesteder for Skovfyr — Tidsvilde, Silkeborg — ogsaa Birkeegne, og 

 her i den omhandlede Del af Sverige sees en herlig Birkevsxt: skonne, 

 ranke Stämmer, der kan staa i den störste Taethed. 



Hvad dernsest den danske maa undres över, er Aspens — Populus 

 tremula — Udvikling. Vi kjender denne Trålart hos os na^rmest som 

 Krat, egentlige Bevoxninger er sjeldne; O. G. Petersex udtaler, »at 

 den hos os som i det hele i det vestlige Europa hidtil kun har haft 

 liden Betydning som Skovtra^, men at den i Rusland spiller en temmelig 

 betydelig Rolle, idet den förekommer i Maengde og med anselige Di- 

 mensioner». Her i Jönåkers Allmänning er det netop östens Tra;vaext, 

 der udfolder sin Pragt, saaledes findes vidunderlig skon Asp, Bevox- 

 ninger med ranke Stämmer og na^sten hvidlig Bark; denne ypperlige 

 Vasxt er omtalt hos GUNNAR ScHOTTE, og Illustrationerne giver Fore- 

 stilling om Trsartens fortrinlige Udvikling. 



Paa lignende Maade som Traivasxten i denne Egn betog mig, maatte 

 jeg faa et eget Indtryk ved min Reise til nordligere Dele af Sverige, 

 hvor jeg — ligeledes med Professor Gunnar Schotte som Forer — 

 fra Bollnäs som Udgangspunkt fik Leilighed til at see Skovene under 

 Ljusne-\"oxna Aktiebolag. Den her forekommende Skovfyr tilhörer Pinus 

 silvestris i>. lapponica, der er beskrevet af GUXNAR Schotte og Svlvén, 

 med sine kortere Grene, der gjerne gaar Isngere ned paa Stammen end 

 hos den almindelige Fyr, hvilket dog ikke bevirker, at Stammen bliver 

 knastet, fordi Grenene er saa tynde, og de korte, brede Naale, som 

 lever laengere end hos den almindelige Fyr; ogsaa Koglerne udma^rker 

 sig ved den gulagtige Farve. Gunnar Schotte fremhaevede for mig 

 som eiendommeligt ved Pinus lappojiica dens Evne til at opvoxe i stor 

 Taethed — og som vi senere skal komme tilbage til: den har svag 

 Spredningsevne — der kan af Stämmer findes flere pr ha. end Tilfa;ldet 

 er hos den almindelige Fyr, men dette er forenet med, at den ogsaa 

 taaler en meget lys Stilling: Racen tillader den tstteste som ogsaa den 

 lyseste — »glesaste» — Stilling. Jeg kom tillige til at tjenke på et Ud- 

 tryk af A. Oppermann: at Tra^artens skyggetaalende Evne er störst, 

 hvor Klimaet passer den; her i Ljusne-\'oxna syntes netop Klimaet at 

 vaere gunstig for Pinus lapponica, og man seer — trods den taitte Stil- 

 ling — trindt om i Bevoxningerne Opva^xt komme frem. 



Undersogelsen af disse Skove foretoges i et Selskab af fremragendc 

 svenske Forstmaend, og Maalet for Exkursionen var at .demonstrere Ud- 

 hugningen, der i en Raekke Forsogsflader var gjennemfort med forskjellig 

 Styrkegrad. Dette Sporgsmaal, der ypperlig klargjordes af Professor 



