TR.EARTERNES SPRKDNINCISEVNK 0(; KUI/rURKNS T.ErrHEI) 547 



Medens jeg under Omtale af mine Indtryk fra Sverige hidtil har dvae- 

 let ved Traearter, som i Danmark kun indtager en underordnet Pläds, 

 kommer jeg, idet jeg gaar över til Rodgran, til en Traeart, der er en 

 af vore Hovedarter — ja af mange danske Forstmsnd ansees for vört 

 vigtigste Skovtrfe — den indtager udstrakte Dele af Danmarks Skov- 

 areal, og den förekommer nassten paa ethvert Skovdistrikt. Jeg stiller 

 mig imidlertid noget isoleret mellem danske Forstmsend ved min Frygt 

 for at gaa for vidt med Dyrkning af Rödgran; jeg nserer denne Frygt 

 — uagtet det maa erkjendes, at Traearten ofte udvikler sig med Frodig- 

 hed i vört Land og trods den Omstaendighed, at den paa de fleste Lo- 

 kaliteter läder sig dyrke med stor Sikkerhed, hvilket netop har medvir- 

 ket til, at den har erholdt saa stor Udbredelse, det er forholdsvis let at 

 frembringe en frodig Kultur — fordi det ingenlunde altid er givet at den 

 frodige Rodgrankultur udvikler sig til en sund og levedygtig Bevoxning. 



Dette haenger efter min Opfattelse sammen med, at den er en frem- 

 med Gjaest; den er ikke som B0g og Eg hvad Wagner kalder »ein- 

 heimisch» ; den er ikke indvandret i Danmark men i Slutningen af det 

 attende Aarhundrede af v. Langen indfort i vört Land. Og jeg troer 

 det farligt at bygge for staerkt paa en saadan fremmed Art som Ho- 

 vedtraeart. 



Vi er ikke frit stillede i vört Valg af Traeart; vi kan ikke efter Be- 

 hag vaelge anden Traeart end den, om hvilken vi paa Forhaand kan vide, 

 at den paa den mest fuldkomne Maade formaar at udnytte de givne 

 Livsvilkaar og fremfor alt skulde vi S0ge det sikreste — som P. E. Mul- 

 ler har udtalt: ,, helst anvende den Traeart, der har kunnet holde sig i 

 Kampen med Rivalerne i länge Raekker af Skovgenerationer" — saaledes 

 i Danmark kun nolende indfore Rodgran eller overhovedet noget Naale- 

 trae, hvor Bog eller Eg har Udsigt til at beherske Forholdene, thi de er 

 gamle Arter; men den Omsteendighed, at Rodgran er forholdsvis ny i 

 Danmark, bevirker, at vi vel kan anvende den men ikke uforsigtigt give 

 den for stort Raaderum. 



Der kan vaere noget om, at man helst skal betragte det givne Skov- 

 distrikt som Lsgen sin Patient, og det gja:;lder at forstaa Sygdommen 

 og dens rette Behandling. Men jo mere vi gjor os klart Naturens abso- 

 lutte Hensigtsloshed, jo bedre er vi paa Vei til at bedomme Sygdom- 

 men objektivt; den Laere, der forer ind i Tingenes Kjerne, aabenbarer 

 os Tilstanden i dens Uretfaerdighed, Uforstandighed, Taabelighed, Gru- 

 somhed. Jo mere vi boier os ind under denne strenge Lov, jo mindre 

 vi söger at slippe uden om den ad selvvalgte Veie, jo större Udsigt 

 har vi til at finde det rette; og vi skal holde os det for Oie, at vi er 

 udsatte for at gribe det feilagtige, hvis man giver sig sin Tilboielighed 



