TR.ilARTERXES SPREDXIXCiSEVXE OG KULTUREXS T.ETHED 551 



at betrsede, har givet mig Garanti for, at mine lagttagelser hvilede paa 

 et solidt Grundlag. 



Vor Opfattelse af Sporgsmaalet vil vist — selv om man maaske ikke 

 gjor sig det klart — va^sentligt bero paa, hvorledes man er stillet överfor 

 Lamarcks verdenskjendte Udviklingstanke. \V. JOHANNSEN udtaler i 

 saa Henseende omtrent folgende: »Et vaesentligt Grundlag for Xeola- 

 marckismen danner den Kjendsgerning, at den givne Organismes — et 

 Dyrs, en Plantes — individuelle Udvikling og personlige Udpraegning i 

 det hele store forlober adaptivt. I hele Livslobet viser hvert Individ Til- 

 pasninger og Regulationer, hvorved Livet bliver opretholdt. I de fysio- 

 logiske Lsreboger lindes tallose Exsempler; de aller fleste Reaktioner 

 överfor ydre Angreb synes os at vxre hensigtsma^ssige for Organismerne, 

 det vil sige af selvopholdende Xatur. De mange Tilfslde, hvor Biotyper 

 mere eller mindre tydeligt synes at vaere tilpassede til de sa^rlige Livs- 

 vilkaar, under hvis Jndflydelse de normalt förekommer, har vel fremkaldt 

 den Tanke, et den paagjaeldende Organisme efterhaanden skulde have 

 akkomoderet sig til de lokale Livsvilkaar. Og det kunde jo ogsaa for- 

 hen — paa Grundlag af den (urigtige) Opfattelse at Arv er en Over- 

 forelse — antages, at alle Slags personlige Tilpasninger efterhaanden 

 kunde blive arvelig fixerede, altsaa kunde blive omformede til saa at 

 sige fast Tilpasning. Denne Tanke horer netop til de gsengse, natur- 

 historisk ikke verificerede Idéer, og derved bliver der ogsaa ganske sasrlig 

 opereret med »Hensigtsmsessighed . I vor Terminologi vilde Tanken, 

 formuleret som Sporgsmaal, omtrent vaere at udtrykke saaledes: Kan de 

 personligt udforte Reaktioner — Individernes aktive Tilpasning — efter- 

 haanden i Lobet af Generationerne forandre Reaktionsnormen, Genoty- 

 pen, i tilsvarende, altsaa formaalstjenlig Retning? Xu er — som i den 

 nyere Tid bl. a. Went har fremhaevet — den staerke Betoning af saerlig 

 Tilpasning til bestemte karakteristiske Livsvilkaar hyppig utilstrajkkelig 

 motiveret, undertiden ganske los Tale. Man har vel saa la^nge luret 

 eller eftersporet Udslag af Hensigtsmaessighed, at der er blevet 

 •"'eret mere ind under den aktive Tilpasningsevne end rigtigt og be- 



.'\-treT^4'^^"^oT den objektive Forskning. Det km overhovedet ikke en- 



^ "i- is for nogen afgjort nyttig Egensr "b at den skal vaere en 



:i'g.-' den kan lige saa godt vaere opstaa 't uafhjengig af nogen- 



^^mHelst Fordel for Planten og först derefter paa en eller anden Maade 



have vaeret nyttig for den.» 



Den Raekke Forskere, der staar paa Lamarcks Ståndpunkt vil ikke 

 opfatte Variation i Spredningsevne hos forskjellige Traearter eller hos 

 forskjellige Racer af samme Traeart som et Fenomen, der er Udslag af 

 en Traearten eller Racen iboende Egenskab, men betragte det som hid- 



