566 L. A. HAUCH 



om Bog — den af alle Traearter, der efter min Opfattelse stiller de 

 störste Fordringer til Plantetaethed, helst maa Kulturfladen daekkes af 

 et taet Plantetaeppe — at noies med omkring 6,000 Planter pr. ha.; det sees 

 saaledes i de efterladte Skrifter af den indtil Aar 1872 hosos fungerende 

 Laerer i Skovbrug, I. F. HaNSEN, hvor han beregner Kulturomkost- 

 ningerne for i Td. Ld. Bogeskov og derved ansaetter Anvendelse 

 af 3,500 Planter pr. Td. Ld. — det vil sige 6,300 Planter pr. ha. — 

 og han afslutter med den Bemaerkning: Besaaning af i Td. Ld. vilde 

 neppe »blive synderlig billigere» uden at skaenke det en Tanke, at en 

 Saaning vilde give en hel anden Bevoxning end Plantning i saa vid 

 Afstand. 



Men ogsaa senere har ganske det samme gjort sig gjaeldende; saale- 

 des anförer Wagner, at TiCHY i sin »Qualifizierter Plenterwald» udta- 

 ler: »Kein Wirtschafter handle rationell, der mehr jungen Nachwuchs 

 produziere als absolut notwendig und geschäftsspekulativ gerechtfertigt 

 sei. Ueberproduktion von Jungwuchs sei noch wirtschaftsnachteiliger, 

 als Ueberschreitung der finanziellen Hiebsreife». Denne Betragtning er 

 ganske naiv, thi hvad vil det sige Överproduktion af Opvsext, det er 

 der jo ingen der ved; forsaavidt dette Begreb — i hvert Fald for Trae- 

 arter med staerk Spredningsevne — overhovedet existerer, saa bliver 

 Graensen mellem, hvad der skal kaldes nodvendigt, og hvad der skal 

 kaldes Överproduktion, saa sv^evende, at man altid er nodsaget til at 

 have flere Planter end strengt taget nodvendigt. 



Naar jeg i min tidligere Fremstilling af dette Forhold har udtalt, at 

 man for Traearter med staerk Spredningsevne — Bog, Eg, Skovfyr og 

 flere — vanskelig kan begynde sine Foryngelser med for stort Plantetal, 

 saa er denne Betragtning kun blevet end staerkere befaestet hos mig ved 

 siden hin Tid anstillede Undersogelser. Men naar jeg for Traearter med 

 svag Spredningsevne, til hvilke jeg i förste Raikke henregner Rodgran, 

 har haevdet, at for stor Taethed i Foryngelsen kan vaere farlig, da mod- 

 siges det af WaGNER. Denne Forfatter er trods sin Tilknytning til 

 Lamarck — han tåler stadig om Tilpasning og om erhvervede Egen- 

 skabers Övergång til at blive arvelige — ivrig Fortaler for den naesten 

 ubegraensede Taethed i Opvsexten, og han omfatter derved alle Traear- 

 ter under et, men det fremgaar af Indholdet at han vaesentligst taenker 

 paa Rödgran. Dette kan forklares af det eiendommelige hos Först- 

 maend, at naar de tåler om Skov, taenker de ssedvanlig paa Bevoxnin- 

 ger af Landets eller den givne Egns Hovedtraeart; naar danske tåler 

 om Skov, underforstaar man ofte Bogeskov; og da en svensk Forstmand 

 besogte en dansk Kollega, udtalte han efter at have bereist den störste 

 Del af det paagjaeldende Distrikt, der overveiende bestod af Bog: »kom- 



