TR.^ARTERXES SPREDNINGSEVNE OG KULTURENS T.-ETHED 569 



vor Udhugning" i rette Oieblik, vil ogsaa for Tr^earter med svag Spred- 

 ningsevne, WaGNER siger den fuldstsndig taette Opvoxt, jeg vilde noies 

 med at sige en nogenlunde t£et Kultur, give det bedste. 



Alt samler sig saaledes om at opfordre til Bestrrebelse henimod For- 

 yngelsernes Anl^g med störst mulig Taethed. Men denne Betragtning 

 moder — som nrevnt — ofte IModstand, og jeg har ingensinde trufifet en 

 med min egen saa samstemmende Opfattelse af dette Sporgsmaal som hos 

 WaGNER. At min Opfattelse har fundet Modsigelser er imidlertid let för- 

 klarligt, thi saafremt man maa erkjende, at Tr^earterne skulde stille et saa- 

 dant Krav til at udvikle sig i en fuldstsendig teet Opvasxt, kommer man til 

 at staa överfor noget fra hvad vi eliers kjender fremmed, der kommer 

 en ny Faktor, som vi ikke kan regne med. .>Thi — som BERGSON säger 

 — i sin uheldbredelige Selvklogskab bilder vor Forstand sig ind at sidde inde 

 med en medfödt eller tilksempet Eiendomsret til alle de veesentligste Ele- 

 menter for Erkjendelse af Sandheden. Naar den maa tilstaa, at den ikke 

 kjender den Gjenstand, den staar överfor, troer den, at den bare er uvidende 

 for saa vidt den ikke ved, hvilken af dens gamle Kategorier den nye 

 Gjenstand maa komme ind under. Hvilken Skufte skal vi lukke op og 

 putte den ind i.' Hvilken af de faerdige Dragter skal vi give den paa.' 

 Er den det eller hint eller noget andet.' Dette »det» og »hint» og 

 »noget andet» betegner altid noget allerede opfattet eller kjendt. Den 

 Tanke, at det skulde veere nodvaendigt til en ny Gjenstand at lave et 

 helt nyt Begreb, maaske en hel ny Methode, er os inderlig imod.» 



Xetop noget saadant kan rore sig hos Forstmanden, naar der stilles 

 Krav til disse ubegraensede Plantemaengder i Foryngelsen — Wagxer 

 siger: »die Natur geht mit dem Samen geradezu verschwenderisch um» — 

 at dette uhyre Spild af Planter skulde veere nodvendigt, at der skulde 

 behoves en halv Million eller flere Planter pr ha. for at opnaa at erholde 

 300 Stämmer ved Afslutningen af Bevoxningens Liv, kan synes i Strid 

 med, hvad der ellers moder os. Vi ved maaske, at der til et Hegn 

 skal bruges 1,000 Psle, da vilde det forekomme os ganske urimeligt 

 at anbringe det dobbelte Antal; og naar vi ved, at en 30-aarig Bevox- 

 ning af Bog skulde indeholde 3,000, af Eg 1,700 Individer pr ha. kan 

 det synes os ganske meningslöst, at det skulde behoves i Opveexten 

 at have minst 200,000 Planter. Jeg troer, at disse Stamtal fra den 

 30-aarige Bevoxning — helt eller halvt bevidst — foresveever Forst- 

 manden, og at de mulig har bevirket, at man har ladet sig före til de 

 plantefattige Kulturer. 



Thi der er en Periode i Bevoxningens Liv, i hvilken Forstmanden 

 saa ofte ikke ret folger, hvad der foregaar; jeg ta^nker paa den 

 Aarra^kke, der ligger mellem Tidspunktet for Kulturens Anla.'g og det 



