TR.-EARTERNES SPREDNINGSEVNK OG KULTURENS T.-ETHED 571 



fordi der i det praktiske Skovbrug vil bestaa perennerende Mangel paa 

 Frö og Planter og ssrlig for Trsearter, der sjaeldent baerer Fro, og hvor 

 Fröet er stort, saa det kun giver faa Planter, selv om der disponeres 

 över större Majngder af Fro — det gjselder saaledes Bog og Eg. 



Denne evige Mangel forer ofte til en Sparsommelighed med Bogeolden 

 og Agern eller med — isasr ompriklede — Planter, der paa mange Ste- 

 der har sat sina Spor; det vilde vsre långt lettere, hvis man virkelig 

 kunde noies med de staerkt begraensede Plantetal; det vilde vaere det 

 onskeligste, og man vil saa ofte helst tro, hvad man onsker, og saa — 

 skönt man har de mange sorgelige Forbilleder — fortsaetter man ätter 

 og ätter med de plantefattige Kulturer. 



Jeg har hidtil betragtet Kulturens Ta^thed ud fra det Synspunkt, at 

 den taette Opvaext giver det störste Udvalg af udmarkede Individer, og 

 derigjennem den bedste Bevoxning. .Nlen tillige berorer Sporgsmaalet 

 Skoven i sin Helhed; den ts;tte Opveext har Betydning for Skovens Liv. 

 Ved mange af de Foretagender, der saettes i Vaerk under vor Skov- 

 behandling, kan det siges, at man bryder ned istedetfor at bygge op, 

 man str^eber i nogen Maade Skoven efter Livet. 



Et af de vigtigste Punkter ved Skovbehandling er i videst mulig Ud- 

 straekning at bevare Kronetaget, holde Skoven lukket; man kan vel ikke 

 helt undgaa Brud deri, men man kan med forskjellig Voldsomhed gribe 

 ind i Kronetaget, frembringe Aabninger i den lukkede Skov, og Be- 

 straebelsen skulde vsere rettet imod, at Afbrydelserne ikke gives större 

 Udstraekning end nodvaendig. 



Men saare ofte tages ikke disse Hensyn; fremfor alt forer Renhugst 

 og i samme Grad sta^rkere som man aabner större sammanhjengende 

 Straekninger, noget livlöst med sig, det kan vsre som om man — med 

 det ovenfor brugte LMtryk — strsebte Skoven efter Livet. 



Thi ved slige voldsomme Indgreb foregaar denne msegtige Omdan- 

 nelse i Jordbundens Tilstand, som P. E. MULLER saa treeffende skildrer 

 paa folgende Maade: »Ret beseet er det en overordentlig omfattende 

 Forstyrrelse, der foregaar i en Lokalitets Beskafifenhed ved Stilling af 

 de hos os sasdvanligvis lyse Besaaningshugster. Den lune, beskyttede, 

 friske Bund, skjaermet for \'ind og Nattefrost, bliver pludselig aabnet 

 for alle saadanne Indflydelser, som hidtil netop er holdt borte.» Og det 

 siges videre: ;>enhver Xaturkyndig, som er fortrolig med den inderlige 

 Förbindelse, der finder Sted mellem en Lokalitets fysiske Eiendomme- 

 lighed og de der boende Dyr og Planter, vil strax erkjende, at der ved 

 Besaaningshugstens Stilling er frembragt en forandret Situation, der be- 

 gunstiger nye Formers Indvandring og Seier över de hidtil herskende. 



