576 HENRIK PETTERSON 



sig knappast göra. Om man med hänsynstagande till alla kända fak- 

 torer skulle våga en gissning, torde resultatet bliva, att 19 17 års bränsle- 

 förbrukning icke krävt nämnvärt större vedmängder än normalt. 



Helt annorlunda ställer sig saken för igi8. Vi ha då ej att räkna 

 med någon mera avsevärd ytterligare minskning av stenkolsinventariet, 

 emedan detta numera ligger företrädesvis på sådana händer, att lagrens ut- 

 tömmande icke kan komma i fråga. A andra sidan har man att emotse 

 en ökning av torvkonsumtionen samt möjligen även en höjning av pos- 

 terna driftsinskränkning och besparingar. På grund av alla dessa om- 

 ständigheter torde under förutsättning av samma stenkolsimport som 

 1917 den extra ordinära vedförbrukningen under 19 18 och därpå föl- 

 jande år uppskattas till närmare 10 mill. kbm löst mått årligen. 



För anskaffningen av dessa vedmassor stå tre vägar öppna. 



Den ena är skogsvårdens väg. Den leder till en ordentlig genomgall- 

 ring av våra mera välbelägna skogar. P^ör säkerställande av industriens 

 framtida råvarutillgångar är det av synnerlig vikt, att härvid ej tillgripes 

 virke av högre kvalitet än som nödvändigt erfordras. Gallringens utfö- 

 rande blir därför beroende av om samtidigt med veden timmer och 

 pappersved kan uttagas. I motsatt fall blir den med nödvändighet en 

 låggallring, som dock bör utföras med tanke på markens skyddande 

 vid den senare tidpunkt, då den nu utförda gallringen kan kompletteras 

 med en utglesning av högre kronskikt. Utföres gallringen på detta sätt 

 lämnar den emellertid ej större avkastning än att de skogar, som på 

 grund av sin belägenhet överhuvud kunna komma ifråga, hinna övergås 

 på 3 ä 4 år. Då huggningarna sålunda måste utsträckas till allt längre 

 avstånd från transportlederna för att efter nyssnämnda tid upphöra, fram- 

 tvingar valet av skogsvårdens väg mycket snart ett intensivt tillvarata- 

 gande av skogsavfallet, såväl stubbar som grenar och ris. 



Den andra vägen för vedanskaffning skulle jag vilja kalla misslmshåll- 

 ningens väg. Jag förutsätter att även i detta fall huggningarna utföras 

 efter skogsvårdens fordringar, men att av bekvämlighetsskäl även gagn- 

 virket får medfölja i veden. Vedbehovet fylles då lättare och avfallet 

 får stanna i skogen. 



Den tredje vägen är skövlingens väg, som ej behöver närmare defi- 

 nieras. 



Om nu, såsom bränslekommissionen ifrågasatt, den statliga vedavverk- 

 ningen upphör före den i instundande maj, så att nästa vinters avverk- 

 ningar helt överlämnas till det enskilda initiativet, vilket av de nyss 

 skisserade alternativen kommer då att väljas? Sannohkt alla tre. Man 

 kan nämligen hysa en bestämd förhoppning, att den enastående möjlig- 

 het till skogsvårdande gallring, som nu finnes, också kommer att av 



