BRÄNSLEBRISTEN OCH SKOGSVÄRDEN 577 



många intresserade skogsägare begagnas. Men helt visst kommer också 

 både misshushållning och skövling att i rikt mått förekomma. Det har 

 redan i år kunnat konstateras, huru skogar, som helt nyss genomgåtts 

 av bränslekommissionens gallring, omedelbart efter det kronans förfo- 

 gande över marken upphört, totalt skövlats. 



En särskild form av skövling har uppkommit därigenom, att industrier 

 för att säkerställa sitt bränslebehov i stor skala synas lagt sig till med 

 avverkningsrätter. Jag avser här industrier, som icke äro vana att syssla 

 med skog och som därför ha en naturlig strävan att förenkla driften så 

 mycket som möjligt, vilket ju onekligen sker genom totalavverkning. 

 Häremot vore mindre att invända, om det för behovets fyllande vore 

 nödvändigt att framgå denna väg. Men som jag tidigare framhållit är 

 en dylik hårdhänt behandling av skogen icke nödvändig ännu på flera 

 år, särskilt om man i tid tager vara på avfallet. Det framstår därför 

 som en fosterländsk plikt att med all makt söka förhindra, att utveck- 

 lingen slår in på skövlingens väg. 



Det är ur denna synpunkt som bränslekommissionen ansett sig skyl- 

 dig att i samband med förslaget till program för kommissionens vedan- 

 skaffning också framlägga ett förslag till förordning om skydd mot sköv- 

 ling av enskildas skogar. Ur motiveringen till detta förslag ber jag att 

 få uppläsa följande: 



>Det skydd för större delen av dessa skogar (de enskilda), som till- 

 kom genom 1903 års lag angående vård av enskildes skogar, förebygger 

 som bekant endast återväxtens äventyrande. Genom de institutioner, 

 som skapades för lagens efterlevnad, nämligen skogsvårdsstyrelserna, har 

 emellertid en omfattande upplysningsverksamhet bedrivits, resulterat i 

 ett synnerligen glädjande spridande av intresset för skogsvård, vilket 

 intresse på många håll medfört en förbättrad skötsel av jämväl det väx- 

 ande skogskapitalet. Emellertid har från skogsvårdsstyrelsernas sida 

 gång på gång framhållits, att alltför stora framtida värden genom skogs- 

 skövling hinna förspillas, innan detta skogsvårdsintresse hunnit gripa till- 

 räckligt omkring sig, och har man därför från dessa styrelsers sida på- 

 yrkat en utvidgad lagstiftning på området. Genom skrivelse den 25 

 maj 1910 begärde riksdagen en lag mot uppenbar skövling av ungskog. 

 För lösande av denna och andra besläktade frågor tillsattes år ig 11 den 

 s. k. skogslagstiftningskommittén, vilken ännu icke avgivit sitt betänkande. 

 De svårigheter, kommittén haft att övervinna, hava säkerligen varit be- 

 tydande. Det är givetvis icke lätt att på ett så obearbetat område, 

 som det ifrågavarande, i lag fastslå detaljerade bestämmelser, vilka på 

 samma gång de. äro tillräckligt effektiva icke mer än nödigt hämma den 

 enskildes rörelsefrihet. Med insikt härom vill kommissionen ifrågasätta, 



