BRÄNSLEBRISTEN OCH SKOGSVÅRDEN 579 



egendomar. Det har i sådant syfte föreslagits, att avverkning å efter 

 viss dag överlåtna fastigheter eller upplåtna avverkningsrätter icke under 

 vissa övergångsår skulle få ske annat än efter utsyning genom statens 

 försorg. Med hänsyn till dels att många egendomar och avverknings- 

 rätter icke köpas med annan avsikt än att där företaga avverkningar, 

 som fullt överensstämma med en god skogsvård, och dels till den tve- 

 kan man utan föregående utredning kan hysa om möjligheten för statens 

 organ att medhinna alla de utsyningar, som med en sådan lagbestäm- 

 melse fullt legitimt kunna påfordras, vågar kommissionen emellertid icke 

 i sitt förslag till provisorisk förordning sträcka sig så långt. Detta sy- 

 nes ej heller nödvändigt, då det åsyftade målet att stävja jobberiet i 

 skogsegendomar synes kunna nås med enklare medel. Under förutsätt- 

 ning, att enskildes skogar i allmänhet på sätt här föreslagits skyddas 

 emot olämpliga genomhuggningar under utväxttiden, behöver för efter 

 viss dag överlåtna fastigheter och avverkningsrätter endast tilläggas, att 

 icke i något fall slutavverkning, som årligen omfattar mer än viss kvot 

 av fastighetens produktiva skogsmark, förslagsvis 2 % ^ må bedrivas utan 

 tillstånd av vederbörande skogsvårdsstyrelse. Möjligheten till ett dylikt 

 tillstånd bör hållas öppen, då det är tänkbart, att en större areal kan 

 behöva slutavverkas av hänsyn till skogen övergången skada eller till 

 dylika, uteslutande åt en god skogsvård syftande skäl. Genom dessa 

 bestämmelser anser kommissionen, att jobberiet i skogsfastigheter skulle 

 effektivt begränsas, utan att samtidigt den skogsägare, som förvärvat 

 skog för att där bedriva verklig skogshushållning, skulle oskäligt hindras 

 i sin rörelsefrihet. 



Handhavandet av den ifrågasatta förordningens tillämpning bör givet- 

 vis uppdragas åt skogsvårdsstyrelserna. Då det torde vara svårt att på 

 förhand bedöma, huruvida alla skogsvårdsstyrelser äga tillräcklig perso- 

 nal för att omedelbart kunna åtaga sig den nu föreslagna utvidgningen 

 av deras verksamhet, får kommissionen föreslå, att åt förordningen gives 

 en sådan form, att den ger möjlighet åt skogsvårdsstyrelsen att hindra 

 skövling men icke ålägger densamma att ingripa i alla förekommande fall. 



Rörande förordningens tillämpning i övrigt torde böra uppmärksammas, 

 att i flera avseenden ett annat förfarande måste tillgripas än som före- 

 skrives i lagen om vård av enskildes skogar. Sålunda synes det med 

 hänsyn till den föreliggande situationen nödvändigt, att allt göres för att 

 underlätta ett raskt ingripande, så snart olämplig avverkning äger rum. 

 Även under normala förhållanden skulle en lag, som avser att skydda 

 det växande skogskapitalet, påkalla snabbare handläggningsmetoder än 

 en återväxtlag. En äventyrad återväxt kan anskaffas genom kultur lika 

 snabbt som gencm självsådd, medan ett raserat skogsbestånd först efter 



