588 DISKUSSION 



sig, men att döma av press och allmänt tal tror jag, att bränsle"kommissionen'* 

 i viss mening varit, om jag så får uttrycka mig, mindre populär. Jag har i 

 stort sett icke delat denna allmänna åskådning av det enkla skäl, att enligt min 

 uppfattning, bränslekommissionen erhållit ett uppdrag, som med hänsyn till tid 

 och sätt för dess utförande var omöjligt att genomföra utan de oerhördaste svå- 

 righeter. Jag har sålunda för min del bedömt bränslekommissionen kanske 

 mildare än folk i allmänhet, och kanske har detta även berott därpå, att jag 

 åtminstone rörande den del av bränslekommissionens arbete, som avsett det län, 

 som jag har äran att representera, varit utmärkt för sällsynt noggrannhet och 

 fulföljts med iakttagande av allt, vad rationell skogsvård kräver. Detta endast 

 som inledning till vad jag ytterligare kommer att nämna. 



Det är alldeles naturligt, att ett lagförslag, framlagt av en bränslekommis- 

 sion, icke kan ha alla kriterier på att fylla de juridiska kraven i alla avseenden. 

 Det är icke lätt att skriva Jagar, det bevisas bäst av att den kommitté, som ned- 

 satts för att skriva den ordinarie skogslagen, sannerligen icke fått sitt arbete 

 färdigt i brådrasket. 



Nu har av en föregående talare frågats: Varför skall man komma med en 

 provisorisk lag, då vi ha att vänta ett förslag, avsett att fullständigt ordna 

 skogsfrågan? Ja, detta förslag har just framkommit därför att vi vänta på 

 denna andra lag, och för att vi under tiden måste hava åtminstone något. Jag 

 tror, att huru än en sådan provisorisk lag kommer att avfattas, så kommer den 

 att ha en verkan: den kommer att väcka vederbörandes domnande skogssamve- 

 ten. Bara befintligheten av en sådan lag är enligt min uppfattning av det allra 

 största värde. 



Nu ber jag att få säga, att vid sidan av bränslekommissionens lagförslag 

 föreligger ju ett förslag till resolution, som herr ordföranden i anslutning till 

 sitt i går hållna anförande för mötet tillkännagav. Denna resolution tillåter jag 

 mig att ännu en gång uppläsa. Den är av följande lydelse: 



"Med anledning av den starkt stegrade handeln med skogsfastigheter samt 

 den mångenstädes alltför omfattande exploateringen av skogstillgångarna, vill 

 Svenska Skogsvårdsföreningen som sin bestämda uppfattning uttala, att ome- 

 delbara lagstiftningsåtgärder till bättre skydd för landets skogar äro nöd- 

 vändiga." 



Ja, här har nu nämnts, att denna Förening bör icke fatta några resolutioner. 

 Ingen kan vara mera mot resolutioner än jag, när dessa resolutioner icke bakom 

 sig hava någon större vederhäftighet än sammanfattning av en allmän olikartad 

 opinionsdom. Men så är icke fallet här, om denna Förening skulle biträda det 

 resolutionsförslag, som här föreligger. På dessa bänkar sitta nämligen svenska 

 män, som ägnat hela sitt liv åt skogens vård och som i olika avseenden äro fullt 

 förtrogna med den föreliggande frågan. Under sådana förhållanden kan jag 

 för min del icke finna annat än att ett sådant uttalande, som här i dag ifråga- 

 sattes, är av den allra största betydelse, och kan tjäna som ett naturligt ut- 

 tryck för vad verklig sakkunskap fordrar. Förhållandena äro enligt min uppfatt- 

 ning sådana i vårt land, att Skogsvårdsföreningen med hänsyn till vad den ver- 

 kat i gången tid, och med hänsyn till vad den önskar se förverkligat i framtiden 

 har all anledning att säga ett "giv akt". I vårt Sverige äro förhållandena 

 sådana, eller kunna i varje fall bliva det mycket snart, att skogen kommer i 

 verklig fara. Härom rör sig det stora problemet! Jag har ingen statistik att 

 komma med, men jag har under många år haft äran att vara ordförande vid 



