BRÄXSLEBRISTEX OCH SKOGSVÅRDEN 589 



skogsvårdsstyrelsernas gemensamma möten och har i mitt län med intresse 

 följt dessa frågor, och det vill jag säga, att i södra delen av Dalarna är redan 

 fara å färde. Jag har från flera håll i södra och mellersta Sverige fått unge- 

 fär enahanda uppgifter. Om detta sålunda är riktigt, då kan jag icke finna 

 annat än att man här i dag har anledning att uttala sig för denna resolution, 

 som i sig innebär intet mer och intet mindre än att vi behöva en provisorisk lag 

 tills dess att den ordinarie lagen föreligger antagen. Om detta väntade lagför- 

 s'ag i år utgives av trycket, så är det givi;t. ,itt det fordras en lång förberedelse, 

 innan det av Konung och riksdag kan antagas. Tag tror att sådana förhål- 

 landena nu gestalta sig, bör denna Förening uttala sig för att det är nödvändigt 

 att under lämplig form få till stånd en provisorisk lag. Därmed vill jag icke 

 på något sätt ha givit på hand, att det speciallagförslag, som bränslekom- 

 missionen framlagt, är ett lämpligt förslag, men det förefaller mig som om i 

 rart land skulle finnas så många framskjutna krafter på skogsbrukets område 

 och på det juridiska området, att det icke skulle behövas så lång tid. innan man 

 skulle kunna åstadkomma en lagstiftning, som i väsentlig mån fyller de krav, 

 som blivit uppställda. Jag läser för min del denna resolution endast så, att om 

 den antages, rnan därmed vädjat till Sveriges Konung och hans regering att 

 tillse om icke förhållandena för närvarande äro sådana, att den kronjuvel, som 

 heter den svenska skogen, omedelbart LÖr få ett särskilt skydd, samt till Sveriges 

 riksdag att taga under övervägande, om icke förhållandena i vårt land äro så- 

 dana, att riksdagen bör särskilt taga ställning till frågan om ett omedelbart 

 bättre skydd för de värdefulla rikedomar, som svenska folket äger i sina skogar. 

 Jag tillåter mig att yrka bifall till resolutionsförslaget. 



Jägmästare- J. A. Amilon: Att den av kommissionen föreslagna lagen skulle 

 till skogsbrukets fromma verka återhållande på alltför starka avverkningar är 

 ganska säkert. Dessutom skulle den väsentligen bidraga till att stäv ja den rov- 

 huggning, som ofta medföljer nutidens täta ägaiiderättsbyten till egendomar. 

 Om lagförslagets beskaffenhet från juridisk synpunkt vill jag icke yttra rnig. 

 Att det från skoglig synpunkt skulle verka mycket gott. därom är jag övertygad. 

 Dock vill jag göra ett par detaljanmärkningar. 



Förslaget börjar med "bedrives å skogsmark". Härigenom uteslutas hag- 

 markerna, vilka som bekant upptaga betydande arealer uti landets södra och 

 mellersta delar. Xär nu avverkningen å skogsmarken blir begränsad, kommer 

 den givetvis i så mycket större utsträckning att förläggas till hagmarkerna. i 

 all synnerhet som dessa ju icke åtnjuta något som helst lagskydd. 



Nu kan det invändas, att avverkningen i hagmarkerna bör bedrivas även med 

 hänsyn till betet och detta särskilt under nuvarande tider. Detta är alldeles 

 riktigt, men betet kan tillgodoses utan att skogsbestånden därför behöva de- 

 vasteras. Enligt mitt förmenande borde lagen utökas med bestämmelse om, att 

 avverkning uti hagmark icke får utföras hårdare än vad som är nödvändigt för 

 betets befrämjande och i övrigt på ett från skogsvårdssynpunkt gott sätt. För 

 att erhålla sakkunskap i hithörande frågor kunde såväl skogsvårdsstj-relserna 

 som den i § 3 omtalade nämnden anlita jordbrukskunniga personer. 



En annan vinst med laeens utsträckande även till hasrmarken skulle inkasseras 

 därigenom, att en säkerligen vanlig väg för lagens kringgående skulle stängas. 



I lagförslaget stadgas ^'idare, att avverkning icke får bedrivas på "sätt som 

 iqjpenbarligen icke är förenligt med god skogsvård". Man måste fråga sig. 



