608 



SVEN pp:trini 



s ^ ff- + ö', 

 där ö" är medel variationen, som sökes, j^ är det förut beräknade medel- 

 felet och o är skillnaden mellan de båda värdena från vilka felen eller 

 avvikelserna räknas. 



För materialet i dess helhet få vi alltså ekvationen 



(5.4)' = (T- + (— I,s)- • . • (T = ± 5,1 Ii 

 På detta sätt är beräknad nedanstående tablå över medelvariationen 

 (Tab. I b), där maximiavvikelsen räknas lika med 3 ggr medelavvikelsen^. 



Tab. / d. 



Variationen vid formklassbedömning. 



The variation ohtained when estiinatins' tlie tonn-cIasbCÄ. 



Som synes är skillnaden mellan medelfelet och medelvariationen ej 

 stor. En medelvariation i bedömningen äger rum, som uppgår till ett belopp 

 av c:a ± 7 % av medelstammens kubikmassa, varför vi kunna riskera en. 

 maximiavvikelse upp till 24 '% av kubikmassan, i ett olyckligt fall 

 ha vi sålunda möjlighet att få 21 % för lågt och 24 ,%' för högt re- 

 sultat, ty det systematiska felet åstadkommer ett fel utöver variationsfelen 

 I medeltal — medelfelet för en enskild stam — håller sig bedömningen 

 emellan gränserna 9,4 % för lågt och 6,5 % för högt. 



Se vi till huru säkert medeltalet, d. v. s. medelformklassen, är be- 



Stämd, sä är dess medelavvikelse (rw = , där a är medelavvikelsen för 



V?/ 



det enskilda trädet och 71 är antalet provträd. För 104 provträd är dm =- 

 == ± 0,5 £ d. v. s. bestämningen är så gott som exakt, om vi frånse 

 ifrån det systematiska felet. För att nedbringa medelavvikelsen till ± i E 

 behövs det 26 provträd', då vi få en maximalavvikelse = + 3 -^, förutom 

 det systematiska felet, som är — 1,8 E, säg — 2 E. Vi kunna således pä- 



■^ Variationen i kbm, som följer av en variation i formklass, blir ej lika, då en viss höjr 

 ning inträffar, och dä samma sänkning sker i medelformklassens belopp. Vid soiä ändringar 

 blir dock skillnaden obetydlig. 



- Vi frånse ifrän möjligheten till variation \iii provträdens uttagande. 



