FORMFUN K rsMElODEN 



60» 



sta, att i varje fall 30 provträd fä anses tillräckliga att nedbringa 

 medelavvikelsen till ± 1 E, och om vi känna det systematiska felet, 

 kunna vi då bestämma medelformklassen inom de angivna gränserna + 3 E. 

 På kubikmassan skulle detta betyda, att gränserna äro ± 4 "o om det 

 systematiska felet är eliminerat, i annat fall emellan — 7 % och +4 %. 



Dä uppställer sig frågan huruvida felbedömningen ställer sig lika inom 

 olika formklasser. För att undersöka denna sak indelas hela provstams- 

 materialet i verkliga formklasser, vardera omfattande 5 formklassenheter, 

 och inom varje sådan klass uträknas den bedömda formklassens fel i 

 förhållande till den verkliga för varje särskilt träd. Problemet sönder- 

 faller i två olika delar. För det första frågas, huruvida man i allmänhet 

 bedömer i lika grad för högt eller för lågt inom de olika formklasserna. 

 Och för det andra gäller det att bestämma medelfelet i bedömningen 

 för varje särskild formklass för att klargöra, om felmöjligheterna vid be- 

 •dömning av ett enskilt träd äro olika inom resp. formklasser. 



I tab. 2 meddelas resultaten av dessa räkningar. 



Tab. 3. Fel vid formklassbedömningen i olika formklasser. 

 Errors in the estimaiion of difterent form-classes. 



Medelformklasserna äro respektise för 64 träd: 0,640 



■> 40 i 0,625 

 » J 04 » 0,634 



En blick på tab. 2 visar genast den slående överensstämmelsen mel- 

 lan resultaten från materialets båda grupper. Med all önskvärd tydlig- 

 het framgår det, hurusom de låga formklasserna bedömas för högt, un- 

 der det att de höga formklasserna bedömas för lagt. Kring medelform- 

 klassen slår bedömningen bäst. 



Med avseende pä medelfelen utan hänsyn till tecken visar sig samma 

 tendens, d. v. s. att i närheten av medelformklassen sker bedömningen 



