614 SVEN PETRINI 



nen i formklass bestämmes av variationen i formpunkt, sålunda, att i 

 35 fall på loo följer med en positiv avvikelse ifrån medelformpunkten 

 även en positiv avvikelse ifrån medelformklassen.^ 



Korrelationsräkningen förutsätter en lineär funktion såsom samband 

 mellan storheterna, så att om funktionen är av högre grad än första 

 (t. ex. en andragradsekvation eller omvänd proportionaiitet) blir r alltid 

 mindre än i. 



Behandlas nu hela materialet på sätt som ovan beskrivits fås 



+ 13803 



r= = +0,351, 



104X7,18X52,7 



För att emellertid få ett fastare grepp på vad sambandet betyder, 

 brukar man räkna ut sannolika felet på r. Man sätter då r=o,35±/^ 

 / är sannolika felet och anger det spelrum, som sambandet har en- 

 ligt den lineära funktion, som är den tysta förutsättningen för korrela- 

 tionsräkningen. De gränser som r får genom att man ger f olika tec- 

 ken, bli alltså y-\-f och r — f, och det är lika sannolikt, att ett värde 

 skall ligga mellan dessa gränser, som att det skall ligga utanför dem, 

 d. v. s. mellan det område av + i till — i som ej upptages av r-\-f 



till ;— /: 



I detta fall är 



y"= +0,058 och således 



^' = 0,351 ±0,058. 



r 

 Man anser, att / ej får vara större än ^, om ett samband skall kunna 



påstås vara av någon betydelse. Ju mindre spelrummet är, desto säkrare 

 är givetvis korrelationen. 



Nu är det alltså ådagalagt, att en positiv korrelation finnes inom det 

 undersökta materialet mellan formpunkt och formklass. Då frågas, om 

 den kan anses vara tillräckligt stark. 



I fråga om sannolika felet uppfyller den fordran, ty / är mindre än 



/' 



Dock måste man säga, att sambandet är väl svagt för att läggas 

 6. 



* Då man härvidlag räknar som om varje avvikelse hade medelstorlek, far man i själva 

 verket ett maximivärde på det antal fall då samvariation äger rum. Ty om till exempel en 

 positiv korrelation föreligger, kan man förutsätta, att den säkrast skall inträffa, då avvikelsen 

 är stor, d. v. s. att i förevarande fall en betytiande ändring av formpunktsvärdet i förhållande 

 till medelformpunkten skall åtföljas av en avvikelse i formklass i förhållande till medelform- 

 klassen, som går åt samma håll. De fall, då avvikelserna ej följas åt, kunna sålunda po- 

 neras övervägande vara sådana, då avvikelserna äro mindre än medelavvikelsen. Räkna vi 

 därför med hjälp av medelavvikelsens belopp ut antalet samvarierande värdepar, erhålla vi 

 följaktligen ett maximivärde på korrelationen. 



