616 SVEN PETRINI 



manblanda beståndsundersökningarna med undersökningar rörande en- 

 skilda träd. Jag vill dock styrka påståendet om en vackrare överens- 

 stämmelse medelst en hänvisning till materialet i dess helhet. 



Medelformpunkter och därav härledda medelformklasser för de tre 

 grupperingarna 64, 40 och 104 träd resp., motsvarande medeltal av de 

 uppmätta, verkliga formklasserna samt av de formpunktsbedömda form- 

 klasserna, då varje träds formklass har uttagits med hjälp av formpunkts- 

 värdet och Jonsons funktion och medelformklassen för varje gruppering 

 därefter uträknats = det aritmetiska medelvärdet, äro meddelade i ne- 

 danstående sammanställning. 



I Medelformpunkt 57 %, Medelformklass 0,625! verkl. medel- 



64 träd I jyjgjgjj.^jgj. ^y fQ^^pyj^lj(.g]3g(JQj^(ja fpj-j^yassgi-na 0,620] formklass. 0,640 



I Medelformpunkt 54 %, Medelformklass 0,613! verkl. medel- 



40 träd I jy^g^gjj^jgj. ^y formklasserna 0,609) formklass. 0,625 



I Medelformpunkt 56 %, Medelformklass 0,620! verkl. medel- 



104 trädj jyfgjgjj.^jg^ av formklasserna 0,616) formklass. 0,634 



Av sammanställningen framgå två saker av intresse. Medelformklas- 

 sen visar sig kunna bestämmas medelst formpunktsmetoden på ett så- 

 dant sätt, att om man åtnöjes med den noggrannhet, som anges av en 

 klassvidd av 5 £ (såsom i tab. 2), sä falla medeltalen av de formpunkts- 

 bedömda och de verkliga formklasserna inom samma klass. Vidare sy- 

 nes resultatet bli bättre, om man endast tager medeltalet av alla form- 

 punkter och därur bestämmer medelformklassen, emot om man för varje 

 träd först tager ut den formklass som dess formpunkt skulle motsvara. 

 Medelformklassen blir nämligen i alla fallen bättre bestämd, d. v. s. 

 närmare lika med det verkliga värdet, då medelformpunkten användes. 



Då jag delar in mitt material i formpunktsklasser och tar medelform- 

 klassen inom varje (klassvidd 5 F E), får kurvan det förlopp som fram- 

 går av den streckade linjen å fig. 6 a. De låga formpunkterna visa 

 sig genomgående ha högre formklasser än vad som anges av JONSONS 

 kurva, vilket ju också förutsågs redan innan materialet började insamlas, 

 då det just var denna iakttagelse, som gav anledning till under.-ökningen. 

 Ställer man sig på den ståndpunkten, att trädens form bestämmes av 

 mekaniska krafter, främst då vindtrycket på kronan, är också denna 

 skillnad lätt att förklara. Granen i Norrbotten har en ofta nära nog 

 cylindrisk krona, som går mycket långt ner på stammen. Men de 

 lägsta partierna av kronan befinna sig i ett för vinden mera skyddat 

 läge, då vinden får antagas ha ringare kraft i ett höjdskikt, ju när- 



