FORMPUNKTSML TODKN 619 



konstateras^ utan kurvan far ett fullständigt olika förlopp. Detta bet)-der 

 således, att inom en formklass är variationen i formpunkt mycket stor, 

 och denna variation synes ej vara begränsad genom att man håller sig 

 till någon särskild formklass. 



Ställa vi detta i samband med korrelationsräkningens resultat, ta vi 

 en klar belysning över att det ej kan tjäna något till att för enskilda 

 fall begagna ett matematiskt samband, då endast 35 % av variationen 

 följer sambandet. 65 % a\" variationen är fri, så att formpunkt och form- 

 klass ej ha något med varandra att skafta. Den slutsats, som luirur är 

 fullkomligt oundviklig, är den, uti formpunktsmetoden ej kan ani>ändas 

 för formklassbestämyiingen ar enskilda träd. 



Liknande undersökningar som i tallbestånd verkställts a\ Mattsson (10) 

 visa alldeles lika förhållanden som ovan redogjorts för. Rent allmänt 

 får man därför säga det vara konstaterat, att formpunkten icke anger 

 vare sig det enskilda trädets formklass, ej heller formklassen för någon 

 särskild gruppering inom beståndet utan blott och bart beståndets me- 

 delformklass.^ I det senare avseendet förehgga emellertid ej tillräckliga 

 undersökningar för att man skall kunna bilda sig en säker uppfattning 

 om med vilken noggrannhet metoden verkar för bestämmande av me- 

 delformklassen för skilda bestånd. Mattssox (10) har visserligen för 7 

 stycken tallbeständ utfört en dylik variationsberäkning, men torde det 

 erfordras ytterligare undersökningar innan resultaten fa anses fullt säkra. 

 Enligt Mattssox kan emellertid medelformklassen i ett bestånd bestäm- 

 mas med hjälp av formpunkten med en medelvariation frän det rätta 

 värdet av + 2 E, om det systematiska felet elimineras. Det systema- 

 tiska felet är som upprepade gånger nämnts = — i.^ E. 



Då återstår att se, om någon överensstämmelse från formpunktsteori- 

 ens ståndpunkt står att fa med avseende på de här relaterade resul- 

 taten. \'id ett diskussionsmöte på Skogshögskolan, där här framlagda 

 undersökningar voro föremål för diskussion, framhöll professor JONSON 

 en del synpunkter, som för frågans rätta bedömande ej torde böra ute- 

 slutas i detta sammanhang. 



Det är t}'dligt, att inom ett bestånd vinden ej kan verka fullt lika 

 på alla stammar, om slutenheten och trädens höjd variera. Somliga 

 träd skyddas sålunda mera av sina grannar än andra. Ett visst bestämt 

 läge av kronans t)'ngdpunkt kan därför ej alltid i det enskilda fallet be- 

 räknas ge samma formklass.' Vindens genomsnittliga anfrestning på 



* Såsom ett bestånd kan man i detta sammanhang även betrakta ett pro\-trädsmaterial, 

 om detta är tillräckligt stort. 



" Angående variationen i vedstyrka se Joxso.v (S, 9 . 



