624 SVEN PETRINI 



tionen är stor, bör man öka klassvidden, för att så vitt möjligt alla till 

 typen hörande varianter skola få rum inom klassen. 



Tillämpas detta på föreliggande fall, så borde närmast undersökning- 

 arna inrikta sig på att se, huru träden fördela sig med avseende på 

 stamformen inom olika diameterklasser, och det vore då av intresse att 

 undersöka, om en bättre fördelning äger rum, när vi öka klassvidden. 

 Om det sedan också kan konstateras, att variationsvidden är lika stor 

 inom en diameterklass som inom beståndet i dess helhet, behöver detta 

 ej vara avgörande, ty här fästa vi oss blott vid klassmedeltalens läge 

 och området för den tätaste variantfördelningen. Att enstaka varianter 

 nå yttergränserna betyder ingenting för lagens konstaterande och ej 

 heller för dess praktiska användning, blott vi ha ett tillräckligt antal 

 varianter inom varje klass, så att utjämning sker i medeltalet. 



En av våra taxationsmetoder, den vid norrlandsindelningen använda, 

 bygg^*' på den förutsättningen, att en lagbunden formfördelning äger 

 rum i 5-cms diameterklasser och att de olika diameterklasserna ha en 

 olika normalform inom ett provträdsmaterial. Det vore därför närmast 

 av intresse att se huru formfördelningen är i 5-cms klasser. 



För att något närmare belysa frågan har jag bearbetat en av skogs- 

 försöksanstaltens granytor, n:r 383 avd. i, belägen i Strömbacka i Häl- 

 singland. Provstammarnas antal är 39, och brösthöjdsdiametern varie- 

 rar för dessa stammar från 9 cm till 38 cm. Dock finnes en någor- 

 lunda jämn serie endast ifrån 18—38 cm, under det att en stor lucka 

 i diameterfördelningen föreligger mellan 10 — 18 cm. De tre stammar, som 

 ha en diameter av 9 — 10 cm, äro alltså isolerade ifrån de övriga, och 

 om man beräknar ett medeltal av alla diametrar, böra dessa rätteligen 

 ej medräknas. För ifrågavarande försöksyta har jag nu utfört vissa 

 korrelationsräkningar för att kunna jämföra vilka korrelationsfaktorer som 

 erhållas enligt MATTSSONS metod och vad man får, om medelformklas- 

 serna inom de olika diameterklasserna korreleras med de resp. medel- 

 diametrarna inom samma diameterklasser. ^ 



Resultaten av räkningarna äro i korthet följande. 



Om man räknar stam för stam, d. v. s. jämför varje enskild stams 

 avvikelse ifrån hela materialets medeldiameter med samma stams avvi- 

 kelse ifrån hela materialets medelformklass, så fås korrelationsfaktorn 



y = — 0,033+0,11 (i) 



* För erhållande av formklasser har varje stam grafiskt upplagts, varefter de formangivande 

 diametrarna äro uppmätta på den utjämnade stamkurvan. Formklassen är gjord oberoende 

 av rotansvällningens inverkan. Medeldiameter är här = det aritmetiska medelvärdet av dia- 

 iiietervärdena. 



