FORMP U NK' ISMETOI ) KN 627 



Det viktigaste för JONSON var att framställa avsmalningen, d. v s. 

 konstruera en iiormalfonn for trädet i en viss formklass. Detta har han 

 åstadkommit med hjälp av stamanalyserna och Höjers stamkurveekvation. 

 Denna ekvation lyder 



d t- + / 



där C och c äro konstanter, d och D diametrar, av vilka D är bas- 

 diametern och d är belägen på avståndet / ifrån toppen då / är procent 

 av trädets höjd. JoXSON bestämmer nu genom räkning konstanterna i 

 Höjers ekvation för varje formklass, i vilken han skall söka avsmalningen. 

 Därefter beräknas avsmalningen för en viss formklass på det sättet, att 

 han ger / olika (procentuella) värden, då D är brösthöjdsdiametern. Så- 

 lunda får han fram värden på d, d. v. s. diametern vid lo, 20, 30 etc. 

 procent av stammens längd ovan brösthöjd. Genom grafisk uppläggning 

 erhållas mellanliggande värden, och så är avsmalningen beräknad för 

 ifrågavarande formklass. 



Vid jämförelser mellan denna framdeducerade avsmalning med under- 

 sökningsmaterialet (stamanalyserna) visar sig överensstämmelsen vara 

 mycket god. Denna jämförelse anställdes genom att för träden i t. ex. 

 formklass 0,70 taga medelavsmalningen av de 30 träd som gingo i den 

 formklassen. Detta visade ju att / medeltal överensstämde avsmalningen 

 på träden ute i skogen med den beräknade. 



Därav kunde dragas den slutsatsen, att på grundval härav tabeller 

 för avsmalningen, då det gäller ett antal träd, liksom också tabeller för 

 kubikmasseuppskattningen av skogar och bestånd kunde upprättas. För 

 erhållande av kubikmassorna går JONSON vägen över formtalet. 



Med kännedom om varpå kubikmassetabellerna äro byggda kan man 

 alltså vänta sig, att så snart man har ett visst antal träd i en viss 

 uppmätt formklass och kuberar dem efter JoxsONS tabell, deras samman- 

 lagda kubikmassa skall bli riktigt uppskattad eller uppskattad med ringa fel. 

 Särskilt gäller detta i fråga om ett bestånd, där variationen är lagbunden. 



Men om vi gå till det enskilda trädet, ställer sig saken annorlunda. 

 De enskilda träden inom en formklass variera nämligen omkring normal- 

 tbrmen. Vidare spelar rotansvällningen in. 



På mitt grafiskt upplagda material kan ej konstateras, att rotansvällningen 

 når upp till brösthöjd, detta dock vid okulär prövning. Det är heller ej 

 sannolikt, att för de låga höjder, det här i allmänhet gäller, rotansvällningen 

 skall nå långt upp på stammen. Emellertid råder faktiskt variation inom 

 den på tredje decimalen bestämda formklassen. Vid verkställd kubering 

 av varje enskilt träd efter JOXSONS tabell och med användande av den 



