650 GUNNAR SCHOTTE. (1214) 



man dock borde varit tacksam att gratis erhålla naturlig återväxt av asp. 

 Marken består av ett mullager på lo — ii cm ovan sandblandad lera. 



Trädbeståndet utgjordes av asp och något björk med enstaka granar och 

 tallar. Då flertalet aspar voro innanruttna, kunde ej åldern fullt exakt be- 

 stämmas, men har upptagits till 85 år. 



Buskskiktet bestod av aspsly s.-r. samt hallon e. Risen förekommo blott 

 enstaka: lingon, blåbär och Lycopodiiim selago. 



Gräsen och örterna voro tunnsådda, och följande arter antecknades så- 

 som enstaka: Anemone ncmowsa och hepaiica, Calamai^rosiis arnndinacca, Carex 

 digilata och Fragaria resca, Hypcriciim qi/ndra??giilum, Lathrcea Sijiiamaria på asp- 

 rötter (!), Viola riviniana och Lttzula pi/osa, Oxalis acctosdla, Polyslichmn spinu- 

 losiim, Pvrola secunda. 



Bland mossorna förekommo Plylocomium trujuetiuin %, II. parieliuit??! e sd^mi 

 Polytrichum commime e. Den uppskattade ytans areal var 0,2125 hektar. — 

 Ytan var jämn med syrlig fuktighetsgrad och öppet läge cirka 50 m över 

 havet. 



Detta aspmaterial är ännu för ringa, för att man därav skall kunna 

 uppställa en beståndsöversikt och ännu mindre en produktionstabell, då 

 tidigare gallringar ej äro kända. 



Lägger man emellertid upp de 7 beständens höjder grafiskt, är det 

 tydligt, att de gruppera sig i två skilda boniteter, som vi tillsvidare kunna 

 kalla aspbonitet I och aspbonitet II. Till den förra höra ytorna 137, 

 377, 378 och 422, till den senare ytorna 147 och 379, medan 376 ligger 

 emellan dem båda, dock närmast bonitet II. 



Jämföra vi nu dessa boniteringar med andra svenska bonitetssamman- 

 ställningar efter höjden, finna vi, att samtliga ytorna till aspbonitet I ha 

 högre höjder än björken i SCHOTTES [g) björkbonitet I, medan aspboni- 

 teten II ligger mellan björkbonitet I och II. En jämförelse med tallen 

 ger ungefär liknande resultat. Samtliga ytorna till aspbonitet I och även 

 376 ha högre höjd än tallen i Maass' (7) växtlighetsgrad i,c, medan ytorna 

 147 och 579 härvidlag motsvara Maass' 0,9—0,8. Beträffande en jäm- 

 förelse mellan lärken och aspen kan nämnas, att aspen i ytorna 377 och 

 378 å Satra har samma höjder som lärken i lärkbonitet I, medan ytorna 

 376 å Sätra och 422 å Hörningsnäs ha samma höjd som lärkbonitet 

 II, ytan 137 å Jönåker lika som lärkbonitet 111, ytan 147 å Kloten som 

 lärkbonitet IV samt ytan 379 å Sätra som lärkbonitet V (/o). Man finner 

 härav, att aspens höjdiillväxt avtager mycket hastigare än t. ex. lärkens. 



Efier markförhållandena att döma är det för övrigt tydligt, att de ytor, 

 som förts till aspbonitet I, tillhöra vår bästa skogsmarkstyp, d. v. s. mot- 

 svara Jonsons bonitet I (j). När vi vidare betrakta bilderna i dtnna 

 uppsats, finna vi, att ytorna 378 och 377 vid Sätra tillhöra våra bästa 

 asptyper, vilket också var fallet med ytan 137 å Jönåker. Ytan 422 är 

 däremot ganska dålig asp, men dess höjd och markens beskaffenhet 



