670 



IN MEMORIAM 



skyldig att vidtaga och bekosta de 

 åtgärder, som erfordras för skogens 

 föryngring, oavsett om han är ägare 

 till marken eller icke. Man torde 

 också få antaga, att varje framsynt 

 och omtänksam skogsägare skulle 

 finna med sin fördel förenligt att 

 ställa sig lagens föreskrift härutinnan 

 till efterrättelse. Men helt annor- 

 lunda kan förhållandet bliva med 

 den, som endast förvärvat sig av- 

 verkningsrätt till skog. Hans in- 

 tresse torde i allmänhet icke komma 

 att sträcka sig utöver, vad som är 

 ägnat alt bereda honom största eko- 

 nomiska fördel. Och den möjlighe- 

 ten är ingalunda utesluten, alt vid 

 ingående av nyttjanderäitsavtal köpa- 

 ren kan komma att genom intagande av vissa bestämmelser i kontraktet 

 söka skydda sig från de skyldigheter, han eljest enligt lag vore pliktig 

 att fullgöra. Därför yrkades om betryggande bestämmelser härutinnan 

 i lagen, helst som man kunde befara, att den, som upplåter avverknings- 

 rätt icke alltid är mäktig att säkert bedöma ett kontrakts innebörd. 



Han deltog även i en motion med avslag, åtminstone vad Koppar- 

 bergs län beträffar, på Kungl. Maj:t förslag om möjlighet till fridlysning 

 av skogsplantering ä ohägnad utmark. 



Båda dessa motioner vann delvis beaktande i skogsutskottet. Vad 

 betesfrågan beträffar dock ej till skogsodlingarnas fromma, men man kan 

 förstå, att särskilt i Dalarna med de långsträckta ägoskiftena den före- 

 slagna fridlysningen av skogsodlade områden aldrig blivit effektiv. 



Daniel Perssons intresse för såväl aktuella skogsfrägor som för 

 skogsorganisatoriska frågor gjorde att han insattes av Kungl. Maj:t i den 

 norrländska skogsvårdskommittén av den 5 juli 1907. I dess arbeten 

 tog han del med synnerligt intresse. Han skydde ej heller strapatser 

 och var med i skogarna under kommitténs resa i Övre Dalarna genom 

 Särna och Idre. Bekant är från denna resa hans livfulla inlägg inför 

 menigheten i Särna, där han fällde det förflugna uttrycket »det tycks 

 mest vara fråga om efter vilka paragrafer i föreskrifterna skogen skall 

 ruttna». 



Tyvärr kunde han ej så länge kvarstanna i norrländska skogskom- 

 mittén, emedan han kallades till försvarsberedningarna, där hela hans 



