672 



IN MEMORIAM 



bruten av sorg över en älskad ma- 

 kas bråddöd dukade S., förr än nå- 

 gon kunde vänta, under för en tär- 

 ande sjukdom. 



Den levnadsbana som sålunda un- 

 der särskilt tunga omständigheter lyk- 

 tades, hörde icke till dem som i högre 

 grad fångat det allmänna intresset, 

 men var dock värt allt erkännande 

 från skogens målsmän. 



Efter vid Lyceet i Uppsala 1874 

 avlagd mogenhetsexamen, studerade 

 Moje Stenberg, såsom hans smek- 

 namn lydde, någon tid vid Uppsala 

 Universitet, men lämnade de akade- 

 miska studierna för att ägna sig 

 åt skogsmannabanan, blev elev vid 

 Skogsinstitutet V^ 1879, utexaminerad 

 därifrån Vf 1881 samt förordnad till extra jägmästare i Svältornas revir 

 ^Vö samma år. Efter tjänstgöring såsom sådan dels i detta revir dels 

 från "/ö 1 89 1 i Hunnebergs revir utnämndes S. 'Viz 1898 till jägmäs- 

 tare i Norra Jämtlands revir samt transporterades därifrån % 1905 till 

 jägmästare i Hunnebergs revir och föreståndare för Hunnebergs skogs- 

 skola, från vilka tjänster han kort före sin död var berättigad avgå med 

 pension. Utom statstjänsten ledde S. skogsskötseln å åtskilliga enskilda 

 skogar och var någon tid lärare vid Sätenas lantbruksskola. 



Sitt kall, vare sig det gällde statens tjänst eller enskilda åligganden, 

 skötte S. städse med omsorg och kunnighet, och leddes han härvid av 

 naturvännens varma känsla för skogen. Livligt intresserad av jakt för- 

 summade han ej gärna något tillfälle till denna idrott. Under tjänste- 

 tiden i Jämtland var det särskilt ripjakterna i fjällen som lockade hans 

 håg, men han fick där även vara med om en eller annan björns bane. 

 I nämnda läns jaktvårdsförening var han ivrigt verksam och kallades till 

 dess hedersledamot 1906. Även sedan han lämnat Jämtland gjorde han 

 årligen en jakttur upp till de kära fjällen. Under vistelsen i Västergöt- 

 land deltog han ofta i ledande av de Kungl. älgjakterna å Halle- och 

 Hunneberg och blev 19 13 medlem av H. M. Konungens jaktklubb. Han 

 var R. V. O. och R. Pr. R. O. 4:de kl. 



Vad som då man söker frammana den bortgångne MojE STENBERGS 

 bild framför allt står levande, är hans sällsynt fina och sympatiska vä- 

 sen, det hänsynsfulla och godhjärtade draget i hans karaktär. Härtill 



