OM UTBILDNING AK FÖRMAN VID FHITILEDSARBETKN. 1 7 



yrken. De teoretiska ämnena borde omfatta bland annat skrifning, räk- 

 ning, bokföring, ritning och afvägning samt någon kunskap om egen- 

 skaperna hos trä, järn och sten samt dessa materialiers användning och 

 behandhng. Men undervisning borde dessutom lämnas i hydrostatik 

 och -dynamik, för att möjliggöra beräkning af en flottningsrännas och 

 kanals flottningskapacitet, samt i att verkställa massberäkning för jord- 

 schaktning och bergsprängning. 



Ehuru jag ej tror, att ensamt härmed den dugliga arbetsförmannen 

 utbildas åt oss, vill jag dock hoppas, att goda förutsättningar vunnits 

 för hans kommande praktik pä egen hand. Jag vet visserligen, att 

 ännu på många håll teoretisk utbildning ses med misstroende, men jag 

 vet också, att den hastigt framskridande utvecklingen på alla arbets- 

 områden just varit möjlig genom teorins tillhjälp. Vi få därför ej för- 

 bise de små krafternas, arbetsförmännens utbildning. 



Ett medel till skogssköflingens bekämpande. 



Af Tell Ckenander. 



I inledningen till en berättelse om en studieresa i Danmark (se 

 häfte II, årg. 1910 denna tidskrift) har e. jägm. Gustaf Lundberg i för- 

 bigående framlagt sin åsikt om »dem, som plädera för uppfattningen, 

 att man i skogsbruket bör tänka på löpande räntefot». 



De utså — enligt jägmästare Lundberg — ett större gift, än de ana. 



Som äfven undertecknad hör till dem, som tala om ränta i skogs- 

 bruket (i broschyren »Kort handledning i vården af Öfre Norrlands 

 skogar», utg. 1909, och annorstädes), beder jag med några ord få fram- 

 lägga motiven, att jag så gjort. Att bli inrangerad bland giftblandare 

 kan ju vara mindre angenämt, äfven om domaren, såsom jägm. Lund- 

 berg gör, framhåller förmildrande omständigheter och medgifver, att 

 handteringen kan bedrifvas i all välmening. 



Beträffande vården af enskildas skogar talar jag om ränta först och 

 främst därför, att jag ej kan gilla den omloppstid, som erhälles genom 

 aktgifvande på den trädålder, då den årliga w/f^^/tillväxten är störst. 

 Låtom oss för att få klarhet i saken bearbeta det exempel, som nu 

 varande öfverjägmästaren P. O. Wel-^NDER använde den 29:de mars 

 1909 i sitt föredrag: »Enligt h vilka ekonomi.ska principer bör en rationell 



SkogsTurtis/iireningeit tiaskri/r iqii. 2 



