IN MKMORIAM. 23 



Under sin nära tjuguåriga verksamhet såsom lärare vid Skogsinstitutet 

 vann jägmästare Westberg både sina medlärares och skogselevernas sympatier. 

 Den fritt sjielande, icke sällan hänsynslösa kritik, som nu en gäng är och 

 förblir ungdomens dråpliga prerogativ, måste förstummas inför lärarens arbets- 

 glädje och entusiasm för sin sak, oberoende af att lärjungen kanske velat gå 

 litet längre och djupare i vissa frågor. Knergisk och ])raktisk ordnade West- 

 berg alltid de omtyckta färderna till Norrlands skogar |xi allra bästa sätt, och 

 den hvartannat år återkommande sommarkampanjen därstädes var kanske för 

 honom det behagligaste momentet i hela lärareverksamheten. Icke minst 

 omtyckt af lärjungarna var han af det skälet, att han intresserade sig för 

 och respekterade hvars och ens individualitet och kanske t. o. m. originalitet 

 samt att han absolut var emot att föreställa »den stränge läraren». Han och 

 den likaledes döde, uppburne »gubben Holmerz» ville båda vara sina skogs- 

 elevers äldre vänner och ansågo båda, att elevtiden vid Skogsinstitutet inte 

 bara var till för att plugga läxor och absolvera tentamina, hvarför de ogärna 

 dömde strängt och hårdt, utan hellre läto hjärtat och s. k. lörmildrande om- 

 ständigheter tala. 



Under sin vistelse i Stockholm var jägmästare Westberg, som intog en 

 bemärkt ])lats bland landets skogsmän, åren i8cS6 — -1898 biträdande hos in- 

 tendenten vid Djurgården, förste hofjägmästaren I. L. af Ström, son till Skogs- 

 institutets grundläggare, hofjägmästaren Israkl af Ström. Från hufvudstaden 

 flyttade W. 1898, dä han den 18 mars utnämndes till jägmästare i Ombergs 

 revir och föreståndare för Ombergs skogsskola efter jägmästare C. M. Sjögreen 

 imder hvars tjänstetid skogsskolan är 1886 ombildats till ett för inträde vid 

 Skogsinstitutet förberedande högre skogsläroverk. Emellertid \ar Westberg 

 ständigt trogen besökare vid Skogsvårdsföreningens årsmöten i Stockholm. 

 Äfven i Östergötland arbetade Westberg med kändt nit i pliktuppfyllelse och 

 kärlek till ungdomen, hvars första steg på skogsmannabanan han i ett trettio- 

 tal är vägledt. Tidningarnas omdöme: »kunskapsrik och intresserad för sitt 

 kall, har han gjort en god insats i vår skogsvårds historia» innebär ingen 

 öfverdrift, utan i stället sanningen om den döde, saknade \ännen Hugo 

 \Vestberg. 



Gift den 2 oktober 1887 med Hilma Johanna Sundström, efterlämnade 

 jägmästare Westberg vid sitt frånfälle änka samt en son och tvenne döttrar, 

 (ienom sitt äktenskap med dottern till en bekant trävaruidkare i Norrbotten 

 kom W. att åren 1901 — 1904 fungera såsom styrelseledamot i Munksunds 

 trävaruaktiebolag \ id Piteå och att i denna egenskap emellanåt under semester 

 äter göra resor till sitt kära Norrland, där han själf en gång vistats såsom 

 lycklig skogselev och därifrån han sedan hemförde sin ungdomskärlek såsom 

 maka. , I Östergötland intresserade han sig lifligt för jordbruket och arbetade 

 bl. a. för sockerbetodling. Sedan 1908 var han ledamot af Östergötlands 

 sockerfabriksbolag. Efter jägmästare L. J- Hallgren öfvade han tillsyn öf- 

 ver skogsförvaltningen såväl vid Ekolsund hos Seton som hos sin vän och 

 gynnare Hugo Tamm å Fånöö. När de österrikiska skogsmännen befunne 

 sig på studieresa i vårt land 1904, gästades äfven Ombergs kronopark, hvars 

 snabbvä.\ande skogar länge åtnjutit forstlig, intensiv behandling. Veterligt 

 är, att främlingarna fingo ett särdeles gynnsamt intryck af denna gamla för- 

 nämliga kronopark, hvars historia såsom djurgård går mycket långt tillbaka 

 i tiden. 



