TRAKlllUGGNlNC; KI.IEK l!l, ADNINC. 8 1 



på Stamvis blädning och gruppvis hliidning. Metl den stamvis skeende l)läd- 

 ningen afscs dels att skaffa de vackraste ocii värdefullaste träden lagom af- 

 passadt utrymme, så att de kunna utväxa normalt, dels att härda det likåld- 

 riga beståndet för kommande föryngring.) Detta är väl i själfva verket icke 

 något annat än hvad hvarje skogsman numera vill tillämpa äfven vid trakt- 

 huggning. De »stamvis bladade» d. v. s. gallrade bestånd jag hade tillfälle 

 att se under studieresan företedde icke heller några nämnvärda afvikelser 

 frän det normaltillstånd man bör eftersträfva för bestånd af samma ålder ä 

 trakthyggesskogar. 



Men då så är fallet, och om uppfattningen bland svenska skogsmän om 

 förafverkningarna enligt herr \V;s egen utsago sä helt och hållet förändrats 

 pä 15 är, hvartill tjäna dä alla frågor till mig när trakthuggarens och l)lä- 

 darens vägar förenades till slutafverkning, och hvar rationellt skötta trakthyg- 

 gesskogar finnas? Jag vill för öfrigt hoppas att »herr VV. med sällskap > 

 icke skall behöfva gå utom Bergslagsdistriktets statsskogar, för hvilkas skötsel 

 herr \V. är ansvarig, för att finna reda på trakthyggesskogar, som äro ratio- 

 nellt skötta med afseende å beståndsvården m. m. 



För att återgå till de 4 å 5 luckorna i granbeståndet pä Högsjö sä tillät 

 jag mig uttala den förmodan att särskilda omständigheter, torka etc. varit or- 

 saken till att luckorna tagits sä nära hvarandra, hvilket föranleder herr \V. 

 att beskärma sig öfver mina oriktiga antaganden och meddela mig en hem- 

 lighet genom att lämna en närmare redogörelse för beståndets behandling 

 och beskaftenhet, allt upplysningar som dels blott styrka min idlalade föriiio- 

 dan att särskilda orsaker föranledt luckornas upptagande, dels äro ett uppre- 

 pande af de väl kända allmänna principerna för blädning. 



I samband med att herr W. ä sid. 319 med orätt stämplar såsomorik- 

 tig min förmodan, att blädningen i betydelsen af slutafverkningssätt — och 

 i annan betydelse talar jag ej om blädning — påbörjats senare å Alkvettern 

 än å Högsjö och Skogaholm, beklagar sig herr \V. öfver den stora förbist- 

 ringen i skogsterminologien. Detta med full rätt. Olika skogsmän inlägga 

 så olika mening i samma ord, att man har svårt att förstå hvarandra. Det 

 går ändå an, så länge de varierande, mer eller mindre väl funna termerna 

 afse samma slags huggningar såsom t. ex. hjälpgallring, ljushuggningar etc. 

 men värre blir det, då samma term användes för helt olika slags huggningar. 

 T. ex. dä herr W. vill, att blädning skall innefatta säväl alla förekommande 

 nyanser af gallring — d. ä. beständsvärdsafverkningar — som gruppvis slut- 

 afverkning. Det är visserligen bra, att begrepp äro enkla, men viktigare är 

 dock att de äro klara och begripliga, och i det hänseendet brister det som 

 sagt mycket i den svenska skogsterminologicn, hvilken brist sannerligen ej 

 afhjälpes genom herr \Vs förslag, att endast tvä termer för afverkningar skola 

 fä existera, nämligen blädning och trakthuggning. 



För praktiskt bruk behöfxa vi åtminstone bestämda, erkända namn ä 

 följande slag af afverkningar: gallring i bestånd pä grund af för stor sluten- 

 het, afverkning af vargtyper, afverkning af öfverståndare, borttagande af ska- 

 dade och vanvuxna träd, bortrensning af torr och vindfälld skog, gruppvis 

 eller annan blädning afseende föryngring, samt trakthuggning. 



För den gruppvisa blädningens egen skull, för hvilken herr W. med .så- 

 dan öfvertygelse och värme i snart 20 år gätt i elden, borde herr W. vara 

 angelägen, att den afgörande bestående skillnaden mellan skogsbrukssätten 



Skogsv&rds/orenin^ens Tidskrift /<?//, 6 



