Sj ADOI.I- W I.I.ANJlEU. 



lilailniiiL; oi li tiakllui!;L;iiiii,i; - naiiilii;c-n sattet) lör liesliindc-ns föryngring 

 ru h grunduiidr c-j ulplaiias, livilkfl sker, da ät Idadningen ges en sä vid 



l)i't\dclse, all den dehis saniiiianruller med älven de för trakthyggesskogar 

 ej mindre ncXUandiga liestands\ardande gallringshiiggningarng. 



\ederst a ^id. .; 2 ^ klandrar herr W',, alt jag, sedan jaa vitsordat här- 

 iliglielen :d de Madade gamla granbestånden ;i Högsjö och Alkvettern mot 

 -^t(lnnar (» h idrka, \arnar lor att draga alhlor vidtgäende slutsatser af resul- 

 lalen därstädes. i 'et xar i kanshm al del heh naturliga ansrar, som en för- 

 latlari' i skogslriigor alllid mäsle hal\a gentemot läsekretsen och på goda 

 gruniler iör ölVigt, som jag med några ord ville reservera mig mot förhas- 

 tade slutsatser, at hvad jag själf ansett mig kunna konstatera i fräga om äldre 

 granbestånds härdighet mot vindtallning a de besökta skogarna. Af fortsätt- 

 ningen jKi de al' herr \\\ anlörda orden i min ujjjisats framgår det med all 

 önskvärd ixdiigliel. all reser\ alionen gällde gamla granskogar ä marker, som 

 ej kunde aii^es gilxa del säkra rotfäste för granens rötter, som den friska 

 stenbimdna marken a Högsjö och Alkvettern lamnatle. 



Men denna naturliga och som jag tvcker oförargliga reservation, synes 

 hal\a upprorl herr W . och kommer honom att fråga. h\ar de skogar äro, 

 som undeika-laN en lika härdande behandling som vid Alkvettern och Hög- 

 sjö ulan all lämna lika goda resultat m. m. och vidare livar eller när jag 

 sett eller horl hen \\ . xilja upplaga blädningsluckor i äldre mot stonnar 

 ei härdad granskog, xare sig pa stenbunden eller ännu mindre på sidländ 

 mark. 



lag har ej sagt, menat eller låtit mellan raderna lörsta att lika härdade 

 lie>tand som 1 logsjobeständen a lika mark och under i öfrigt fullt likartade 

 loihallanden ej skulle ge samma resultat — det vore att förneka en själfklar 

 sak — , ej heller har jag yttrat mig om huruvida herr W. gillar upptagande 

 al bliidningshukor a löga rotfästande mark eller ej. 



I.ika ouiotiveraile som de båda föregående frågorna förefalla mig, är 

 at\en na-^la af häpnad fyllda fräga, om det verkligen är mitt i)åstäende, att 

 herr \\ . använder Hoki.okfvis blädningsgallring ä Högsjö och Alkvettern. 



Det har jag aldrig påstått; nog vet jag att herr \V. vill hafva sin egen 

 bhulningsgallrings. Men tlet är väl därför intet häpnadsväckande i att man 

 af\en \agar tala om 1. e\. Borggrkves blädningsgallring i en uppsats, där 

 iraktluiggning jäm.lbres med blädning. Att nu den med trakthuggningen jäni- 

 liirda bladningen huf\ udsakligen kommit att vara W Al. lmos gruppvisa blädning 

 har ju sin helt naturliga orsak i, att annan ordnad blädning mig veterligen 

 ej förekommer i landet. Hvilket emellertid ej bör hindra mig att, då tillfälle 

 därtill erlijuder sig, älven säga ett eller annat ord om andra blädningsformer. 

 1 'å jag såsom i detta fall särskiklt omnämner hvilken slags blädningsgallring 

 jag åsyftar, bör ju anledning till eventuell förväxling knajipast kunna läggas 

 /«/;• till last. 



Då herr W. nu emellertid synes \ilja bestämdt -.taga afstånd» ifrån 

 ISoKGouiAKs blädning^-gallring, torde det tillätas mig erinra om bl. a. följande 

 uttalande af herr W. i Rationell skogsafverkning^ sid. 144; »Den enda an- 

 märkning jag vill göra mot Borggrevf.s blädningsgallringsprincip är beträf- 

 fande lidpunkten för begynnandet med blädningsgallringen.» 



.\ sid. 5:^5 af sitt genmäle mot min uppsats beskärmar sig herr W. öf- 

 \er. Inilk.i motsägelser jag gör mig skvldig till. Som ex. anför herr W. att 



