TRAKTHUGGNING Kl.l.r.U ULADNING. 83 



jag å ett ställe i liörjun af uppsatsen iVainlKillit som en fördel att ta biand- 

 bestånd af tall och gran genom själfsådd ä traklhygge med tallfröträd. Och 

 i slutet af uijjisatsen är jag sä inkonsekvent, att jag framhåller, att vid trakt- 

 huggningen sker ett gynnsammare urval af moderträd än vid blädningen. 

 Man har svårt att öfverhufvudtaget få dessa påståenden — äfven om de 

 ryckas ur sitt sammanhang — att stå som motsatser till hvarandra. 



Hade herr W. sagt, att fordran på biandbestånd genom själfsådd svår- 

 ligen låter sig förena med kraf\-et pä rasförädling, hade det åtminstone varit 

 en half sanning i så måtto, att man å ett trakthygge med gran i kanterna 

 egentligen inte kan svara för att mer än luif\ud|)arten af lalläkrvä.\ten här- 

 stammar från önskvärda moderträd, under det nroiiåli-iTäxieii närmast h)gges- 

 kanterna blir af okontrollerad härstamning. 'Irakthuggaren granfrösår dock 

 gärna under sina fröträd. 



Men nu menar herr W. att fordran pa biandbestånd ej låter förena sig 

 med påståendet att vid blädning — med besäning från hvilka som helst af 

 kantträden — ett mindre gynnsamt urval af moderträd sker än vid trakt- 

 huggning, där dock åtminstone tallfröträden böra kunna särskildt utväljas och 

 sätta sin prägel på tallåtervä.xten. Den oförenligheten förstår jag ej. 



Herr W. gör ä sid. 321 ett antagande, att det under årens lopp upp 

 kommer glesa ställen och smärre luckor i en för trakthuggning afsedd skog 

 och frågar därefter bl. a. huru en trakthuggare förfar med dylika luckor. 

 Att en trakthuggare ej är glad åt dylika luckor, som genom ogunstiga natur- 

 förhållanden upi)komma i det ej huggfärdiga beståndet är själfklart. Den 

 rationelle blädaren-skogsvärdaren lär väl ej heller kunna med jämnmod 

 se att naturen gått i förväg och skördat träd, som ännu ej nått den önsk- 

 värda afverkningsåldernr Detsamma är förhållandet om bestånd utglesnas 

 mer än som är förenligt med god gallring. 



Trakthuggarens och blädarens syn på under ofvan angifna förutsättnin- 

 gar uppkomna luckor i ett ej moget bestånd bör sålunda vara ganska lika 

 och den vidare behandlingen af dem torde äfven blifva ganska lika, vare sig 

 en trakthuggare eller blädare får hand om dem. Jag förutsätter nämligen, 

 att en fördomsfri blädare ej ställer sig likgiltig för om omogen skog faller 

 för yxan, liksom jag antager som en själfklar sak, att en trakthuggare gärna 

 ser, att äterväxt uppkommer i en i och för sig o\älkommen lucka. 



Allt efter kringstäende skogs beskaffenhet och ålder, luckans storlek, 

 önskvärdheten att fä tall eller gran i blifvande bestånd m. fl. faktorer, rättar 

 trakthuggaren sina åtgärder med afseende å en uppkommen lucka. Ar sko- 

 gen i sin bästa växtkraft och luckan liten, torde trakthuggaren-beständsvår- 

 daren underlåta att utvidga luckan i fråga, och däri gör han säkerligen rätt. 



Förhållandenas makt tvingar nog äfven blädaren att ej sällan handla pa 

 samma sätt, eljest riskerar han lätt att af skogsägaren med rätta fä uppbära 

 förebråelser för oekonomisk afverkning. Det kan nämligen ej alltid kallas 

 rationell skogsafverkning att t. ex. otifra vacker, välsluten ung eller medel- 

 ålders skog blott af inbiten lust att utvidga hvarje obetydlig lucka eller gles 

 fläck i beståndet, ty detta betyder tillväxtförlust. 



Herr W. synes äfven hafva förutsatt att en rationell trakthuggare ej 

 alltid negligerar uppkomma luckor, utan i stället ansar och efter äterväxtens 

 behof utvidgar dem. Men handlar trakthuggaren på det sättet: »Hvad är 

 då skillnaden pa en rationell trakthuggare och en blädarer» frågar herr W. 



