84 ADÖI.K WKI ANllKK 



1 )iniia Iraga kan sakurligt-n livarji- till^krilt^•ns läsare hesvara. Jag antager 

 att herr W. ej iiiijihor att \ara hladare därför att törhällandena nägon gäng 

 tvingat honom att trakthiigga bestiindr 



Herr \V. synes \ idare vilja — med orätt — förutsätta, att en rationell 

 trakthuggare ej gallrar beständen, sedan de up|)nätt 60 ar, och frågar sedan, 

 om en sådan skötsel af skogar kan kallas rationell. Härjjå svaras, att det 

 är nära nog lika dålig skogsskötsel att försumma bestandsvården efter som 

 /(///' ett bestånils 6o;de ar, försyndelsen må nu vara begången af en trakt- 

 huggare eller blädare. I )ä som liekant den af en rationell trakthuggare efter- 

 sträfvade likiildrigheten praktiskt taget ej upphäfves genom att beständen 

 värdas intill slutalverkningen, har man ej anledning antaga, att en trakthug- 

 gare -- om han i ofrigt är en intresserad skogsvårdare — ställer sig afvi- 

 sande mot en bestandsvard, som tillämpas uniier ett bestånds hela lif. 



Herr \V. frågar, om det år den rationella trakthuggarens mening att i 

 olikåldriga, 40 -looåriga skogar använda ordnad blädning. Jag förmodar 

 att en trakthuggare ber att först fä se skogarna ifråga, innan han afger nå- 

 got s\ar, helst som herr \V. svnes taga begrep])et olikaldrig skog i mycket 

 vidsträckt mening, att döma af uppgiften att öfver hälften af våra allmänna 

 skogar i afsevärd omfattning — ofta halfva arealen — utgöres af olikaldrig 

 skog. .\ro beständen grujipvis olikäldriga med ofvan angifna åldersskillnad 

 mellan grupperna, låter trakthuggaren grujipernas storlek vara bestämmande 

 för blifvande åtgärder. Förekommer t. e.\. den yngre skogen blott såsom en- 

 staka träd eller i mycket små grupper, afverkar säkerligen trakthuggaren dessa 

 träd vid läm|ilig tidpunkt för sitt, som han tror, goda systems skull. Till 

 samma ouncivikliga synd gör sig äfven en blädare skyldig, då han, sin åsikt 

 trogen, söker omföra en likäldrig skog till olikåldrig genom att afverka för 

 ung eller hälla för länge jiå gammal skog. 



i tre särskilda punkter frågar herr \V. bl. a. om min åsikt rörande sköt- 

 seln af Högsjö och Alk\etterns skogar. Som förut anförts, var detta spörs- 

 mål alls icke målet tor var studieresa på dessa skogar och att döma af herr 

 \\':s sätt att kritisera min uppsats, torde min åsikt i hvarje fall vara för herr 

 W. tämligen likgiltig. 



Som jag redan i min torra uppsats framhållit, vore det ur försökssyn- 

 puiikt pa det htigsta att beklaga, om ej här berörda skogar allt framgent 

 konime att skötas etter det af herr W. påbörjade slutafverkningssättet, grupp- 

 vis blädning, sa att till sist trakter med normalt virkesförräd enligt blädnings- 

 principen kunde erhållas. Mert den rationellt skötta blädningsskogen bör jäm- 

 föras med en rationellt skött trakthyggesskog, och båda skogsbrukssätten till- 

 läm|)ade under så vidt möjligt likartade förhållanden. Så har herr W. ej gått 

 till väga för att lievisa sina påståenden. Herr W. tager blädningens fördelar 

 som .själfskrifna och låter dessa framträda mot bakgrunden af en svartmålad 

 trakthuggning. Hela denna diskussion om de båda skogsbrukssätten blir dock 

 meningslös, om man ej far förutsätta att bägge tillämpas rationellt, sä t. ex. 

 att bestånden rätt behandlas under uppväxttiden. Att modifikationer i fråga 

 om hyggenas storlek, gallringarnas — förafverkningarnas — utförande m. m. 

 komma att ske i män som skogsvetenskapen gär framåt är helt naturligt, 

 men modifikationer i detta hänseende förändra ej trakthuggningens karaktär. 

 I fråga om gallringarnas utförande har som förut sagts uppfattningen väsent- 

 ligt förändrats till det l)ättre, hvartill herr W. helt säkert mer än någon i 



