NAirkMIXNEN <H H SIKuDIlA I AKl I AGKLSK.K. 



Ett ovanligt högvuxet exemplar af en. 



Cenom loiincdling al' rurvaltarcii Caki. Walimko \ id l')Oxholms bruk i 

 ( )slerL;(itlan(l crliöll jag nyligen en fotografi (fig. i) af ett exemjjlar af ^/2 (_/««/'- 

 /<,77/v iiiiinniiiiis), hvilket, närmast |);i grund af sin betydande längd af ej 

 iiiiiidrc an ;/,j inrlcr, synes \ara väl värdt ett omnämnande. 



iMien ill äga \äxer vid ( )rsgnniif gunl i Tirseruins socken, KinJa haiad, 

 I hliii^^nlliiiitls län, orh fotografien är anskaffad af skogvaktaren C. A. Blixt 

 under linxholnis liruk. Af bilden att döma växer enen ä moränmark och i 

 gles blandskog af björk och gran. 



förutom genom sin betydande höjd, som torde vara tämligen enastående 

 inom \art land, är e\em]ihiret utmärkt genom sin raka form och regelbundna 

 \ä\l i ölrigt. 1 'et kan som svnes närmast iämtora> med en vid, men väl 

 bunden" majstång, 



i'lluiru icke botanist, tillåter jag mig att — mestadels ur minnet - — om- 

 nämna de typer al en, jag under mina geologiska rekognosceringsarbeten 

 l)aträftat. 



1 len ot\aii anförda t\|ien, som måhända lämpligen kunde kallas maj- 

 stängstyiien, synes up])träda allmännare under en nägot yfvigare form, som 

 mera närmar sig pyramidformen. Till mera anmärkningsvärda förekomster 

 af denna form torde kunna räknas sådana ä Västgötabergen, t. ex. å nord- 

 östra sluttningen af Hvarfberget. Där upjtträda enarna i stort antal och vid 

 lämplig belysning erinrar det hela om ett fågelberg. 



En närstående form är säkerligen de enstaka stora (intill 7 ä 8 

 meter höga) enar, hvilka trättas där och hvar åtminstone i södra Sverige. 

 I lenna form har vanligtvis en yfvig krona pä en mestadels tämligen hög och 

 grof stam. Pä Clottland anser man, att denna form är vanligast i närheten 

 af kalkugnar, hvarför deras jämförelsevis betydande storlek — med eller utan 

 log — ställes i samband med för enarnas utveckling gynnsamma ångor, som 

 alstras vid kalkbränningen. 



Bland enens morfologiska typer är den biiskformiga allmännast. Den 

 förekommer dels i gles skog, såvidt jag erinrar mig, förnämligast i tallskog. 

 Talrika buskformiga enar af växlande höjd träffas vidare på en del skoglösa 

 trakter, t. ex. ä Xärsholm ä (iottland. Här finnas äfven öfvergångsformer 

 till den laga, täta liyn- eller mattformiga typen, som trättas t. ex. i södra 

 (iottlands alfvarområden, och hvarpå fig. 2 är ett exempel. 



Ett närmare studium af enens i vårt land olika morfologiska typer torde 

 icke sakna sitt stora intresse. Säkerligen skulle härvid kunna lätt nog utredas 

 lagarna för artens variationer i berörda hänseende, hvilka sannolikt äro 

 beroende icke blott af jordmånens beskaffenhet utan äfven af olika exposi- 

 tion för vind, sol o. s. v. Sannolikt svnes det, att den sistnämnda (matt- 



