NATURMINNEN OCH STRÖDDA IAKTTAGELSER. I 39 



lertid fullt fria frän hvarandra, hvarför anledningen till den kraftiga skaft- 

 utvecklingen icke kan vara att söka i nägra ogynnsamma utrymmesförhällan- 

 den. Särskildt egendomlig är den abnormt kraftiga utveckling, som de barr- 

 förande kortskotten på dessa hufvudstammens tvä sista årsleder ha erfarit. 

 Tväbarriga kortskott äro en sällsynthet, tre- och fyrbarriga äro vanliga och 

 fem-, sex- och sjubarriga anträfias icke heller sällsynt. 



Denna »basala form» af kottesjuka är redan förut anmärkt frän vårt 

 land. Den har anträffats af Schoite på (ialläsens kronopark i Västergötland 

 och beskrifvits och afbildats af honom i Skogsvårdsföreningens Tidskr., 1905, 

 sid. 172, fig. 6, 7. Här voro kottegyttringarna intressant nog ända till 5 

 stycken och uppträdde utom vid basen pä det näst sista årsskottet af hufvud- 

 stammen äfven pä analoga ställen på 4 stycken kransgrenar. 



För bedömandet af nu berörda fall af abnorm kottebildning hos tallen 

 torde det vara lämpligt att i korthet nämna några ord om dess skottbildning 

 i allmänhet. Som bekant är en ovanligt stark skottdifferentiering genomförd 

 hos detta träd. Det ojämförligt största antalet knoppar utväxer till tvåbarriga 

 kortskott med så godt som omedelbart afstannande längdtillväxt. Långskotten 

 däremot uppstå alltid i ett begränsadt antal ur starkare utvecklade knoppar, 

 hvilka anläggas på ungefär samma nivå under skottledens spetsknopp. Ofver- 

 gängar från kort- till långskott förekomma men oftast såsom en följd af skador 

 på stam- och grenspetsar, exempelvis genom stympning, frost o. d. .Ser man 

 till, huru de olika slagen af blommor uppträda, så finner man, att hanblom- 

 morna sitta i täta samlingar vid långskottens bas; de utvecklas alltså på en 

 plats, där kortgrenar normalt uppstå. Honblommorna däremot äro till sitt 

 anlag likvärdiga med långskott och framgå normalt ur en eller ett par af 

 årsskottens kransknoppar. Deras plats är alltså vid årsskottens spets, och 

 när under det följande året de med dem jämbördiga kransgrenarna utväxa, 

 ingå kottarna som led i deras krets. 



Denna nu omnämnda motsvarighet mellan långskott och honblommor 

 (kottar) samt kortskott och hanblommor är äfven ur näringsfysiologisk syn- 

 punkt antaglig och förklarlig. Hanblommorna föra ju en mycket kort till- 

 varo och behöfva för sin utveckling betydligt mindre näringsmängd än hon- 

 blommorna, som ju dels ha en betydligt längre lefnad och dessutom för 

 frönas mognad erfordra en betydligt rikare näringstillförsel. Då kottar i större 

 mängd utvecklas på långskotten, måste alltså ett flertal kortgrensanlag ha om- 

 stämts i sin utveckling. Intresset med kottesjukan blir sålunda det, att hon- 

 blommor kunna ersättas af hanblommor eller med andra ord, att en öfver- 

 gäng frän kortskott till långskott äfven kan förekomma pä det florala om- 

 rådet. De stora kottegyttringarna erinra i hög grad om hanblomställningar, 

 och likheten blir ju fullständig, då kottesamlingarna uppträda vid basen af 

 skottlederna. Man skulle kunna säga, att honblommorna i sådana fall »härma 

 efter» hanblommorna i sitt uppträdande. Att sä kan ske torde väl närmast 

 böra anses stå i samband med en ökad näringstillförsel. Härpå tyder äfven 

 den ovanligt frodiga utveckling, som de på samma stamdelar sittande kort- 

 grenarna undergå; barren bli synnerligen kraftiga och ökas i antal; i vissa 

 fall kunna de som nämnts uppgå ända till sju stycken. 



Torsten Lagerberg. 



