I 50 I AKI. liJÖKKnO.M. 



ökade afsättninj^smöjlij^hcterna samt kanske främsi de högt ui)iKirifna 

 arbetspriserna framtvinf^a sä småningom en omläggning af det norr- 

 ländska jordbruket. Den odlade jordarealen ökas och förbättras; jord- ■ 

 bruksmaskiner anskaffas; skogsslåttern aftar i betydelse; fäbodsystemet 

 börjar försvinna. Man sträfvar efter att uppdrifva jordbrukets afkast- 

 ning, så att kreaturen kunna behällas hemma vid gården under somma- 

 ren, för att ägarna bättre skola kunna tillgodogöra sig ladugårdspro- 

 dukterna samt ej förlora all kreatursgödsel under fiere månader om året. 

 Att öfvergå till enbart ladugårdsfodring med fullständigt slopande af 

 kreaturens bete.sgång går ej ännu och är nog ej heller lämpligt, då 

 kreaturen hållas friskare och härdigare genom att fritt få röra sig under 

 en tid af året. Den nu vanliga formen för betesgången med kreaturens 

 fria kringströfvande öfver de stora skogsvidderna är dock oekonomisk 

 för jordbrukaren. Skogsbetet är dessutom oförenligt med ett välskött 

 .skogsbruk. 



Man måste nog i mänga fall bortse frän denna sida af saken, då 

 den skada beteskreaturen göra i de stora skogsvidderna uppväges af 

 det gagn betet i andra afseenden gör. Stora ma.ssor af kreatur skulle 

 nämligen ej kunna framfodras, såvida sommarbetena i skogarna ej voro till- 

 gängliga. Dä man dessutom ofta flyttar från en fäbod till en annan, 

 är betet å myrar, skogskärr, fuktiga dälder, gläntor, ofta så rikt och 

 ymnigt, att beteskreaturen göra en jämförelsevis obetydlig skada å skogs- 

 ätcrväxten. Beteskreaturens antal är dessutom försvinnande ringa i 

 förhällande till de arealer som genombetas. Annat blir förhållandet, då 

 man börjar öfvergifva fäbodarna och betar kreaturen å hemskogama 

 och i närheten af inägorna. De arealer, som genombetas blifva då små 

 i förhållande till kreaturens antal. Betet blir därför knappt och räcker 

 ej till. Kreaturen tvingas att tillgripa både bair- och löfträdsplantor 

 för att erhålla föda. Den skada, som kreaturen åstadkomma i skogen, 

 är dä afsevärd. Då är ock den ekonomi.ska jämvikten mellan skogs- 

 och jordbruk rubbad. Skadan blir för skogsbruket stor samt uppväges 

 ej pä långt när af den nytta, som genom betet skulle tillskyndas jord- 

 bruket, ty betet blir otillräckligt och dåligt. Kreaturen magra, deras af- 

 kastning minskas, såvida ej stallfodring tillgripes. 



God skogsskötsel i förening med intensivt utnyttjande af betet kan 

 ej tänkas. Man måste ovillkorligen skilja betesmarkerna från skogs- 

 markerna. 



Det intensiva skogsbruket kräfver, att skogsbestånden under sin 

 uppväxttid hållas väl slutna för att uppdrifva längdtillväxten samt ut- 

 veckla stamformen, d. v. s. för att man skall erhålla ett kvistrent och 

 växtfylligt virke. Genom gallringar och ljushuggningar skall markens 



