'52 



CAkl. HJI)KKI'.U.M. 



värdas med lianssn till den med dem afscdda [)r')(luktioiicn. Endast 

 under dessa förutsättningar kan man pä intensivt sätt utnyttja marken. 

 Utmarkeriia höra därför fördelas i liagmark, afsedd hufvudsakligen för 

 bete, och skogsmark, afsedd för virkesproduktion. 



Alltefter kulturens framåtskridande i Norrland iVamträder en be- 

 stämd sträfvan att afskafifa den gemensamhet, det sambruk, som inom 

 byalaget sedan gammalt rådt och imnu i många fall råder. Ett sådant 

 sambruk ha \i i det gemensamma mulbetet. Redan nu, då man knappt 



Fot. K. Aminoff 1909. 

 Fig. 2. l.öläiig 1 iiurr.i Sverige, c:a 400 111. ö. Ii. ( Ikv-^t bestånd af björk, rönn, 

 asp t)ch viileii. ^ pi>i.g grä--- och ört\egetalion, lämnande godt bete. 

 .Visens s:n, J.Tinlland. 



börjat att underkasta skogarna en rationell vård, äro krafven på skogs- 

 betets inskränkning ständigt återkommande. Derj tid torde ej vara långt 

 aflägsen, då vi i detta fall kunna emotse en n)- lagstiftning. De svårig- 

 heter jordbrukaren förmenar sig blifva försatt i om det gemensamma 

 mulbetet upphäfves, skulle i väsentlig grad minskas, om hagmarker an- 

 lades. 



Kn både för jordbruket och skogsbruket lycklig lösning af betesfrå- 

 gan vore med all säkerhet införande af hagmarksbruket i Norrland. 



Hagmarksbruket är i öfre Norrland så godt som okändt och torde 

 endast långsamt arbeta sig fram. Genom ett allmännare införande af 

 hagmarksbruk vore otvifvelaktigt ett stort steg framåt i skogsbetets 



