154 CAUI. HJ(jKKHOM. 



ill' dälij^. Markljctackiiin^cn af gräs ocl) örler är synnerligen riklig och 

 sainniansalt af ungefär samma arter som ofvan nämnts. 



Inom skogsregionen päträftas flere skogs- och markt\'per, som äro 

 agnade att behandlas som hagmarker. 



Den ursprungliga granskogen, som man återfinner å m)llrika, friska 

 marker samt å brandfält, tlär växtmyllan ej förtärts vid skogseldarna, 

 ar, om marken ej är för stenbunden, lämplig till hagmark. I denna 

 skogstyp förekommer ofta en rik inblandning af löftrad, såsom björk, 

 asp, al, sälg och rönn. Pä grund af granens ofördragsamhet mot löftrad, 

 förkväfvas dock dessa senare och försvinna sä småningom ur beståndet. 



Vid bäckdrag, under bergväggar i skyddade lägen samt äfven å 

 andta ställen, där jordmän och bevattning äro gynnsamma, förekomma 

 griis och örtrika granskogar. Förutom en del gräs såsom Tåte! (Ana), 

 Hven \.[i;'/vs//s) förekomma en mängd orter. Stormhatt [A coni/uin), Mid- 

 sonunai blomster {(ifrauiiDii sylinitiiuiii), Kkorrbär [Majanthcmum bifoliuni), 

 IDufkulla [lyioitalis cui(ipica). Honsbär (Coiniis Sitccica) m. fl. Björk, 

 hagg, rönn, al, asp, sälg förekomma oftast inblandade i denna skogstyp. 

 (lenom kraftiga afverkningar samt bete öfvergår denna skogstyp ofta 

 till rena löfskogar och björkl)ackar. 



Löfskogssamhällena äro i allmänhet sällsynta i Xorrland. På sänka 

 ängsmarker, på deltamarker och älfdalarnas aflagringar träffas de vack- 

 raste löfskogssamhällena. Inom jämtländska silurområdet finnas å fuktig 

 mark vackra ängslöfskogar. 



Löfskogssamhällena äro, lämnade åt sig .sjalf\a, ej konstanta. Förr 

 eller senare brukar granen innästla sig. Genom sina ofta återkommande 

 fröår samt sina skuggfördragande egenskaper utbreder den sig snart. 

 Ofördragsam mot andra träd, förkväfver den desamma. Gräs och örter 

 förs\inna i den djupa skugga, som granens täta krona kastar. Det är 

 därför endast en tidsfråga, när löfskogssamhället ombildas till ren gran- 

 skog. I närheten af b\ar och hemman, där barrskogen ständigt af- 

 verkas till husbehof, äro björkbackerna och björkdungarna s\-nnerligen van- 

 liga. Ar marken djup och m\llrik, blir markvegetationen af gräs och örter 

 riklig. 



Det förhärskande trädslaget å löfskogssamhällena är björken. Glas- 

 björken lörekommer allmänt i hela Xorrland, den föredrager fuktigare 

 mark och lagen. Masurbjorken har sin utbredning mera östlig och 

 saknas oftast inom det västliga området, den föredrager torra marker 

 och torra lagen. Masurbjörkens höjdgräns torde ligga cirka 300 meter 

 under glasbjörken. Närmast i frekvens kommer al. Gråal i de nordliga 

 och inre delarna; klibbal i de sydligare samt efter kusten upp mot Väs- 

 terbotten. Asp, rönn, hägg och sälg finnas inom hela området, mest 



