OSri'REUSSENS SKOtiAR, l6l 



Skogsmarken är här mycket fuktig, och inom den skogbeväxta delen af 

 reviret fanns endast en enda farbar väg. Transporterna, särskildt af gräs, 

 försiggå däremot på de talrika kanalerna eller vintertiden på slädvägar. Af- 

 verkning kan endast ske om vintern, då marken och vattnet äro frusna. 



För albestånden hade hittills användts 40-årig omloppstid, men denna 

 hade nyligen blifvit höjd till 60 år. .\fverkningen sker hyggesvis, och åter- 

 växt erhålles genom stuhbskott. På många ställen måste hjälpkultur utföras. 

 Denna verkställes då genom plantering af omskolade 2- eller 3åriga plantor, 

 som sättas pä ku])or mellan de utlöpande rötterna vid de gamla stubbarna. 

 Förbandet vid hjälpkulturen är vanligen 2 meter. Som grässkörd äger rum 

 öfverallt i beständen, kan ej återväxt erhållas genom sådd af alfrö ä upphöjda 

 rabatter, hvilket annars anses vara ett lämpligt föryngringssätt för alskogar å 

 dylika marker. 



Löf- och granskogarna i Oross-Baumwald. 



Reviren .\lt-Sternberg, Neu-Sternberg och Urusken bilda tillsammans 

 den s. k. »Gross-Baumwald», som omfattar omkring 15,000 har af det 

 blott några få meter öfver Östersjön belägna Hacka området kring '{'iniber-, 

 Mauer- och Deimeälfvarnas utlopp. Marken består af diluvial lera med \ ax- 

 lande sandhalt och är följaktligen af mycket olika fruktbarhet. Emedan af- 

 rinningsförhållandena äro mycket ogynnsamma, upptagas stora delar af området 

 af sumptrakter, s. k. kärr. I motsats till dessa betecknas de flacka öar, som 

 höja sig öfver genomsnittsnivån såsom högmark. Vegetationen i kärren 

 bildas af en massa växter, bland hvilka Gz/v.v-arter och alen äro de mest 

 karaktäristiska. Kärren äro också oftast mycket fruktbara och erbjuda 

 asken en förträfflig växtplats, då de kunna tillräckligt afdikas. Större kärr 

 kunna äfven visa öfvergång till högmossebildning. Den naturliga bestånds- 

 formen på kärren är blandskog af al, ask, ek, björk och gran, af hvilka alen 

 först invandrar, följd af asken, som ofta fullständigt undantränger alen. ()f- 

 riga trädslag invandra på för dem särskildt lämpliga lokaler, sålunda eken 

 och granen mest på kärrens mera högländta områden, björken på höginoss- 

 artade, fuktiga ställen, dit asken ej tränger. På de jämna platåerna af den 

 s. k. »Höhenboden» växa efter graden af sandhalt biandbestånd af gran, 

 annbok, ek, björk, al, asp och lind i den mest olikartade sammansättning. 

 På den mera sandblandade marken är granen ofta förhärskande, dock alltid 

 blandad med de andra trädslagen, bland hvilka äldre ekar och grupper af 

 annbok ofta antyda, att granen under tidernas lopp har undanträngt löfträden. 

 I.iksom elden ä de naturliga tallhedarna åtgjort striden mellan tall och gran 

 till den förras fördel, sä anser Metzger, att nunnan och barkborrarna spela 

 samma roll i kampen mellan löfträden och granen. Sålunda finnas också alla 

 öfvergångsformer frän de med löfskogsrester blandade granbestånden till nästan 

 rena löfskogsbestånd. På den mindre bördiga marken växa nämligen ann- 

 boksbestånd med inblandning af lind, asp, al, björk och enstaka granar. 

 På den bördigare marken förekomma ekbestånd med ask, al och andra trädslag. 



Målet för skogskulturen på dessa mycket gifvande marker är att lämna 

 plats åt de värdefulla trädslagen ek, ask och gran, på för dem .särskildt 

 lämplig mark. 



På »Höhenboden» odlas eken enligt aflidne Oberforstmeister Mortz- 

 FELDTS metod i grupper om 0,1 härs storlek och uppdrages omkring 10 — 20 



