204 DISKl SSION. 



den bästa (x li mest välskötta flottlt-il i rikut. I nordligaste Sverige, där 

 staten äger största (lek'n al skogsarealen, orh där sålunda intressenterna i 

 flottningsföreningariia mestadels varit tillfälliga virkestrafikanter, har utveck- 

 lingen icke gått normalt, utan flottlederna äro ännu i ganska primitivt skick. 

 Det är för att löreljygga dessa missförhållanden, som doinänstyrelsen anvisat 

 den utväg, som den föreslagit i sitt utlåtande, i )omänstyrelsen har härvid 

 tiinkt sig, att en skogsägare, som säljer virke, skulle fä rösträtt för detta sitt 

 försålda \irke i tlottningsföreningen, dock endast i siidana frågor, som röra 

 rtottledens utveckling. Lösningen är ju icke vidare enkel, men man hade 

 ändå tänkt sig, att skogsägarnas intressen pä det sättet skulle bli mera till- 

 godosedda, sä att de äfven, om de icke vore flottande, skulle hafva tillfälle 

 att genom lieslut inom tlottningsföreningen arbeta för ledens utveckling. Ty 

 detta ar naturligtvis en hiifvudsak för en skogsägare. Man kan göra den 

 invändningen, att en skogsägare reiian nu skulle kunna sälja sitt virke, men 

 samtidigt förbehålla sig fullmakt till rösträtt i flottningsföreningen. Af vissa 

 skäl vore det ju emellertid fördelaktigare, om man skulle i en blifvande lag- 

 stiftning kunna inflika några bestämmelser härom. Frågan om skogsägarnas 

 intresse af tlottleden o.h deras inflytande på flottningsföreningens beslut har 

 nog länge \aril p;i tal, och jag vet särskildt, att domänstyrelsen redan år 

 1.S.S5 eller 1.SS7 ingi( k med en skrifvelse till Kung!. .Maj:t och fäste ui)p- 

 märksamheten jiä denna sak och försökte få några förändringar till stånd. 

 Afven i Norge har man haft blickarna riktade pä denna sak, och jag kän- 

 ner åtminstone till ett vattendrag, hvars i( ke flottande skogsägare ha rättig- 

 het att utvälja ett par representanter i flottningsstyrelsen. Pä det sättet få 

 skogsägarna ett visst inflytande icke i flottningsföreningen och på dess be- 

 slut, men på styrelsens förvaltning, .\fven synes man i Norge försökt den 

 utvägen att medtlela rösträtt i flottningsföreningen endast at sådana flottande, 

 som samtidigt ägde en viss skogsareal. Dä emellertid detta tillvägagångs- 

 sätt icke ansågs öfverensstäminande med den i Norge gällande flottningslag- 

 stiftningen, kunde detsamma icke godkännas. 



Kftersom jag börjat tala om domänstyrelsens utlåtande i flottningsfragan 

 skall jag be att få fästa uppmärksamheten pä en mvcket viktig punkt i det- 

 samma. Lhider nuvarande förhållanden skola, då en flottled är reglerad och 

 bebyggd, de kostnader, som därpå nedläggas, återgäldas genom amorterings- 

 afgifter a det framflottade virket, .\niorteringen fortgår vanligen 10 — 20 

 år och tager sålunda ganska lång tid. Då virkestillförseln är af mindre om- 

 fattning, kun det dröja ännu längre. Lnder tiden gå naturligtvis stora skogs- 

 ka])ital af smärre dimensioner, som ej kunna bära amorteringskostnadema, 

 förlorade. 



Domänstyrelsen har i sitt förslag sökt bringa det därhän, att sedan en 

 flottled vore bebyggd ot h afsynad, skulle byggnadskapitalet genast återgäldas 

 af de skogsägare kring flottleden i förhållande till hvars och ens skogskapi- 

 tal. Härigenom skulle flottledens byggnadskapital genast gäldas och afsätt- 

 iiing möjliggöras för små dimensioner. Ett dylikt förslag låter icke genom- 

 fora sig öfverallt, men domänstyrelsen har i detta fall särskildt tänkt på 

 Lappmarken, där skogarna stå under uppsikt och skogskapilalet är uppskat- 

 tadt. r)et skulle här icke möta något hinder att, med ledning af det upp- 

 värderade virkeskapitalet, bestämma den procent, med hvilken hvar och en 

 Jiade att deltaga i gäldandet af de kostnader, som i flottleden vore ned- 



