OMAKKKTMNG AK GAl.I.ANI IK FI.OTTNINGSKORKA TTNINGAR. 2 09 



näringsgreiiiir, järnindustrien. Lättnader lör en vidgad kol vedfångst skola 

 gifva anledning till rikare arbetstilllällen inom järnhandteringen, som sedan i 

 sin tur påverkar lifligheten inom andra branscher till fromma för vår export, 

 vår handelsbalans. 



De statliga fördelarna af billigare transporter för mindervärdigt virke 

 äro således högst beaktansvärda. De gagna direkt vår skogsskötsel, öka vår 

 export, samt skafta bärgning åt många af landets söner. Här föreligger så- 

 ledes all anledning, att staten begagnar tillfället att medverka till en debite- 

 ringsgrund, som gynnar det mindervärdiga virket. 



Jag instämmer med föredragshållaren i att de yttranden och utredningar, 

 som nu föreligga, bäst bearbetades och nödigt kompletterades genom en kom- 

 mitté, sammansatt af representanter för flottnings-, tlottleds-, skogs- och stats- 

 intressena. 



Disponenten Wii.h. Kkman: jag ber att närmare få belysa, hvad som af 

 en föregående talare blifvit nämndt angående de allmänna skiljeställen, som 

 finnas. Dessa ligga i slutet af älfven. Där finnas sågverk, och där uttages 

 virket. Det är tydligt att man skall fördela alla skiljningskostnader lika på 

 allt timmer. Men allt efter som man fått järnvägar i landet, har det börjat 

 anläggas sågverk inne i landet för export. Det är därför berättigadt, att 

 äfven dessa få sitt virke urskildt, men det är äfven rätt, att dessa verk fä 

 betala kostnaderna för sin virkesurskiljning. Detta är nog icke förhållandet 

 allestädes. Det anlägges allmänna skiljeställen uppe i landet. Vi ha ett 

 sådant vid Mora, och detta skall betala samtliga skiljningskostnader både för 

 det virke som urskiljes och det som passerar. Detta synes vara en småsak, 

 men jag vill nämna, att Moraverket under senaste år utbetalat 15,000 kr. i 

 skiljningskostnader, medan kostnaderna för det förbipasserande uppgått till 

 85,000 kr. Detta är sålunda en viktig sak, och jag skulle därför gärna se, 

 att förhållandet blefve regleradt i en ny flottningsstadga. 



Byråchefen, friherre T. Hermelin: Frågan rörande flottledernas ord- 

 nande är af särskildt stor betydelse för Norrland. Jag vill icke upptaga tiden 

 med några detaljer i afseende pä de frågor, som af föredragshållaren fram- 

 ställts. Jag vill endast fästa mig vid hans sista fråga, huruvida man kan anse, 

 att denna sak redan är så utredd, att den skulle kunna slutgiltigt behandlas, 

 eller om icke sä vore förhållandet, huruvida det ej vore lämpligt vidtaga 

 åtgärder för att man finge till stånd någon slags kommission, bestående af 

 såsom föreslogs, representanter för flottnings- och skogsintresset samt några 

 juridiskt bildade personer, hvilka hade att uppgöra slutligt förslag. Jag anser, 

 att frågan är af den vikt och betydelse, att man icke längre bör förhala den- 

 samma genom någon större utredning, utan att här finnes sä mycket utredt, 

 att man utan någon större apparat kan ordna saken. Jag vill endast erinra 

 om norrlandskommitténs förslag, hvaröfver yttranden afgifvits af olika myn- 

 digheter samt flottningsföreningar och enskilda personer. Vidare har det vid 

 flera olika tillfällen inkommit utlåtanden i saken från skilda håll. Senast har 

 domänstyrelsen lämnat en ganska ingående utredning i frågan utan att dock 

 närmare formulera något' förslag. Jag skulle därför tro, att det förefinnes 

 tillräcklig utredning, för att frågan fortast möjligt må kunna blifva afgjord, 

 hvilket skulle vara af särdeles stor betydelse, icke minst med hänsyn till sta- 



