SADI) Kl, I. EU PI.ANTERINc; I NORRI, ANDSSKOC. ARNA: 2 IQ 



För att nu afgöra frågan, huru hög nederbörd erfordras för er- 

 hållande af normala .såddresultat, har jag med kannedom om gro- 

 ningsprocentcn hos de tio frösorterna bestämt dessas jiiantprocenter med 

 tillhjälp af IIaaiks siffror för gynnsammaste förhållanden. För att ej 

 allt för mycket taga tiden i anspråk vill jag inskränka mig att nämna, 

 att det genomsnittliga resultatet af 1909 års sådd understiger Ha.xcks 

 värden med 4,1 ",',, under det 19 10 års öfverstiga samma värden med 

 11,5%. Förut är visadt att nederbörden under första månaden är be- 

 stämmande för säddresultatet. Första månadens nederbördsmängd 1909 

 var 22,0 mm., 1910 44,2 mm. Sålunda har en nederbördsmängd af 22 

 mm. frambringat ett såddresultat, som understiger Haacks siffror, under 

 det 44,2 mm. gifvit ett resultat, som öfverstiger desamma. I lära f knjt 

 den slutsatsen dragas, att ai iiederbördsinängd af yy,2 ii/iii. under jorsta 

 månaden efter sådden ar tillräcklig för att lannia ett normalt residtat, 

 ock detta äfven om Haacks siffror antagas luira /o "^ for laga. 



Förut är visadt att juni månads medelnederbörd i Norr- och Väster- 

 bottens län uppgår till 34,3 mm. Under antagande att Haacks 

 siffror äro 10 "„ för låga, skulle nyssnämnda nedcrbördsmängd ej vara 

 tillräcklig att dar frambringa normala såddresultat. 



Hvad beträffar öfriga Norrland och Dalarna är juni månads medel- 

 nederbörd där 47, s mm., hvilken nederbördsmängd anses fullt tillräck- 

 lig att frambringa normala resultat. 



Sålunda vill jag påstå, att tallsådderna på grund af nederbördsför- 

 hållandena städse komma lämna mer tvifvelaktiga resultat i Norr- och 

 Västerbottens län, under det att desamma från nämnda synpunkt äro 

 fullt berättigade inom öfriga delar af Norrland samt i Dalarna. 



En annan för såddresultatet i högsta grad betydelsefull omständig- 

 het är det sätt, på hvilket sådden utföres. Då de unga såddplantorna 

 tydligtvis i sitt ungdomsstadium äro mest utsatta för skadliga yttre in- 

 flytelser, bör det i praktiken läggas vikt vid att frambringa så kraftiga 

 plantor som möjligt. Men detta är ej nog, man måste äfven tillse, att 

 så många dugliga frön som möjligt bringas till groning. Af Ml [.1.i:ks 

 och GVLLENIIAMM.VRS försök framgår att de kraftigaste plantorna upp- 

 komma i torf och mossa samt de minst kraftiga i gul sand och grus. 

 Jordens halt af humusämnen synes sålunda i vissa fall vara bestäm- 

 manilc för plantans utveckling. Haraf följer, att sådden, för att länma 

 så kraftiga plantor som möjligt, bör utföras i torflagret. Men äf\en om 

 torf och mossa producerar de kraftigaste plantorna är därmed alls icke 

 sagdt, all dessa jordarter bilda den lämpligaste och bästa grobädden för 

 fröet. I detta afseende lämna vare sig Ml l.l.KRS eller Gvi.I.FNIIA.mm.nks 

 undersökningar något besked. Tydligt är emellertid, att jordslag af så 



